ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2026 року 

м. Київ

cправа № 910/10742/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Мамалуй О. О. - головуючий, Баранець О.М., Кролевець О. А., 
за участю секретаря судового засідання - Федорової О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Віндкрафт Таврія"
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.06.2026 
у складі колегії суддів: Андрієнко В.В. - головуючий, Буравльов С.І., Шапран В.В. 
у справі № 910/10742/23
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Віндкрафт Таврія"
до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка", 
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: 
1. Markel Capital Limited в особі керуючого агента - Markel Syndicate Management Limited, 
2. MS Amlin Corporate Member Limited в особі керуючого агента - MS Amlin Underwriting Limited,
про стягнення 2 505 462 580,68 грн, 
за участю представників: 
від позивача: Субора Н.С., Сімчук В.І.,
від відповідача: Шабаровський Б.В., Качмар О.Й.,
від третьої особи-1: Друг О.М., Шкуро К.В.,
від третьої особи-2: Друг О.М., Шкуро К.В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Віндкрафт Таврія" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" про стягнення страхового відшкодування за договором добровільного страхування майна від 15 березня 2021 року №001443/2001/0000004 у розмірі 2 505 462 580,68 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані настанням 24.02.2022 страхового випадку за укладеним між сторонами договором добровільного страхування майна №001443/2001/0000004 від 15.03.2021, а саме - втратою застрахованого майна внаслідок війни. В обґрунтування наявності підстав для стягнення з відповідача страхового відшкодування позивач у позовній заяві зазначив, що починаючи з 24.02.2022 і до цього часу територія місцезнаходження застрахованого майна, а саме територія Генічеського (раніше - Новотроїцького) району Херсонської області, тимчасово окупована військами РФ і органи державної влади України не здійснюють на цій території своїх повноважень. Внаслідок цих подій позивач, незважаючи на наявність запису про державну реєстрацію права власності, фактично втратив всі правомочності власника застрахованого майна, оскільки практичне здійснення володіння, користування та розпорядження цим майном не є можливим. В свою чергу, компетентні органи державної влади України повідомили позивачу про неможливість забезпечити реалізацію права власності на застраховане майно в умовах окупації відповідної території. З огляду на ці обставини, забезпечення позивачу реалізації його права власності на застраховане майно неможливе. Отже, з 24.02.2022 застраховане майно вибуло як із володіння, користування і розпорядження позивача, так і з-під юрисдикції державних органів України, а будь-які інструменти для повернення майна у передбачуваному майбутньому у позивача відсутні, що свідчить про втрату застрахованого майна, в розумінні пункту 6 договору.

Короткий зміст судових рішень господарських судів попередніх інстанцій і мотиви їх ухвалення

Рішенням господарського суду міста Києва від 17.04.2025 позов задоволено повністю. Стягнуто з приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Віндкрафт Таврія" 2 505 462 580,68 грн страхового відшкодування та 939 400,00 грн судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд дійшов висновку щодо настання страхового випадку, зокрема, що позивач втратив застраховане майне внаслідок війни, тобто, незалежних від нього причин, оскільки позбавлений як права володіння застрахованим майном внаслідок неможливості доступу до нього, так і права користування останнім внаслідок неможливості його технічного, і диспетчерського обслуговування.

Постановою від 13.10.2025 Північний апеляційний господарський суд скасував рішення господарського суду міста Києва від 17.04.2025 у справі № 910/10742/23, прийняв нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовив, присудив до стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Віндкрафт Таврія" на користь приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 127 280,00 грн.

Постановою Верховного Суду від 17.03.2026 касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Віндкрафт Таврія" задоволено частково, постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.10.2025 у справі №910/10742/23 скасовано, а справу передано на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

Направляючи справу на новий розгляд Верховний Суд зазначив, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що наявними в матеріалах даної справи доказами не підтверджується факт настання передбаченого договором страхового випадку - втрати застрахованого майна внаслідок війни, саме на підставі дослідження умов Правил добровільного страхування майна (крім залізничного, наземного, повітряного, водного транспорту, вантажів та багажу) від 18.12.2015. Проте постанова суду апеляційної інстанції не містить доводів про те, що Правила в редакції від 18.12.2015 є ідентичними з Правилами в редакції від 14.01.2016, на підставі яких було укладено договір страхування і Умови до договору, та з якими позивач був ознайомлений відповідно до пункту 12.6 Умов до договору. Суд вказав про помилковість висновків суду апеляційної інстанції щодо неправильного застосування судом першої інстанції приписів частини 3 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, оскільки такі висновки ґрунтуються на тому, що Правила страхування є загальновідомими та публічно доступними в мережі Інтернет, які як вже було зазначено опубліковано в редакції від 18.12.2015.

Також, скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції та направляючи справи до цього ж суду на новий розгляд, Верховний Суд вказав, що у постановах від 04.11.2020 у справі № 757/56677/19-ц, від 17.05.2022 у справі № 569/6553/20 (на які посилається скаржник у касаційній скарзі) Верховний Суд виснував, що несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку або надання ним неправдивих відомостей про факт настання страхового випадку можуть бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування лише у тому разі, якщо вони позбавили страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком. Постанова суду апеляційної інстанції не містить мотивів того, що несвоєчасне повідомлення позивачем відповідача про настання страхового випадку позбавило страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком. Навпаки відповідач заперечує факт того, що у даному випадку настав страховий випадок. До того ж, як встановив суд першої інстанції, ні в листі відповідача від 6 квітня 2023 року вих. № 00555117, ні в листі від 15 травня 2023 року вих. №00555118, не вказувалось про факт пропуску позивачем строку повідомлення про страховий випадок, а також про те, що таке несвоєчасне повідомлення позбавило відповідача встановити, чи є відповідна подія страховим випадком. Тому Суд вказав, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано положення пункту 5 частини 1 статті 989 Цивільного кодексу України.

За результатами нового розгляду даної справи, постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.06.2026 рішення господарського суду міста Києва від 17.04.2025 у справі № 910/10742/23 скасовано, прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Віндкрафт Таврія" на користь приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 127 280 грн. 00 коп.

Постанова мотивована тим, що неможливість позивача володіти, користуватись і розпоряджатись майном (неможливість здійснення володіння, користування і розпорядження застрахованим майном) внаслідок окупації території Генічеського району, на території якого знаходиться застраховане майно, не підтверджує настання страхового випадку (втрату застрахованого майна внаслідок війни) в розумінні пункту 6 договору, пунктів 1.23., 1.27. Умов, пунктів 4.2.22., 12.2.1. Правил.

При цьому, наведені позивачем обставини щодо неможливості здійснення володіння, користування і розпорядження застрахованим майном вказують на те, що збитки останнього внаслідок фактичної неможливості здійснення ним володіння, користування і розпорядження застрахованим майном спричинені неможливістю доступу позивача до застрахованого майна внаслідок окупації території Генічеського району, які (збитки внаслідок неможливості використання, неможливості доступу до застрахованого майна) в силу вимог пункту 3.1.4. Умов не є страховим випадком та не підлягають відшкодуванню відповідачем.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що розбіжність у датах, на яку вказав Верховний Суд, пояснюється тим, що на першому аркуші Правил зазначена дата їх затвердження Головою правління ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» (18.12.2015), а на останньому - дата реєстрації Правил в Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (14.01.2016).

Короткий зміст доводів та вимог касаційної скарги

Товариство з обмеженою відповідальністю "Віндкрафт Таврія" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.06.2026 у справі № 910/10742/23, в якій просить скасувати постанову апеляційного господарського суду, а рішення господарського суду першої інстанції залишити в силі.

Скарга подана на підставі пунктів 1 та 4 частини другої статті 287 ГПК України 

Скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції:
- допустив повторне порушення норм процесуального права, що полягало у долученні доказу на стадії апеляційного провадження, який ліг в основу всієї оскаржуваної постанови та висновків апеляційного суду, зроблених в результаті перегляду справи судом апеляційної інстанції, наслідком чого стало прийняття оскаржуваної постанови (пункт 4 частини 2 статті 287 ГПК України (п.4 ч.3 ст. 310 ГПК України));
- застосував норму права, а саме пункт 5 частини 1 статті 989 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), а також статтю 20 Закону України «Про страхування» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) щодо обов`язку страхувальника повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором, без урахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 17 травня 2022 року у справі № 569/6553/20, від 29 червня 2022 року у справі № 216/1806/20, від 04 листопада 2020 року у справі № 757/56677/19-ц, від 19 серпня 2019 року у справі № 569/6516/15-ц (пункт 1 частини 2 статті 287 ГПК України);
- застосував Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» без зазначення конкретної норми, яка регулює спірні правовідносини та не врахував висновки Верховного суду, наведені у Постанові від 24 січня 2020 року у справі №910/10987/18, які сформовані у тому числі та на підставі застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Європейським судом з прав людини у Рішенні Papamichalopoulos v. Greece від 24 червня 1993, п. 39-45, див. також Рішення Vasilescu v. Romania від 22 травня 1998, п. 51-54, Рішення Aygun and others v. Turkey від 14 вересня 2011, п. 39 (пункт 1 частини 2 статті 287 ГПК України);
- невірно застосував норму права, а саме ст. 213 ЦК України, без врахування висновків Верховного Суду, наведених у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2024 у справі №911/952/22, у Постанові КЦС у складі Верховного Суду від 18.04.2018 у справі № 753/11000/14-ц, Постанові КГС у складі Верховного Суду від 23.12.2021 у справі № 910/4099/21, у Постанові КГС у складі Верховного Суду від 30.11.2021 у справі № 910/4224/21 (пункт 1 частини 2 статті 287 ГПК України)

Скаржник зазначає, що при новому перегляді справи всупереч висновкам Верховного Суду у даній справі судом апеляційної інстанції повторно допущено аналогічне грубе порушення положень ст. ст. 73, 80, 91, 266, 269, 270, 310 ГПК України, долучено до матеріалів справи на стадії апеляційного провадження новий доказ без зазначення достатніх правових підстав та здійснено розгляд справи із врахуванням такого доказу. Таким чином, суд апеляційної інстанції без обґрунтування «виняткового випадку» неправомірно долучив Правила до матеріалів судової справи, на основі яких в подальшому будується вся оскаржувана постанова, внаслідок чого ухвалив Оскаржувану постанову з порушенням приписів п.4 ч. 2 ст. 287 ГПК України (ч. 3 ст. 310 ГПК України).

За твердженням скаржника суд апеляційної інстанції помилково прирівняв Правила до інформації, яка є загальнодоступною та загальновідомою. 

У додаткових поясненнях позивач також зазначає, що оскаржувана постанова безпосередньо впливає на майнові права та охоронювані законом інтереси Акціонерного товариства «Міжнародний Резервний Банк», зокрема на можливість задоволення його кредиторських вимог за рахунок страхового відшкодування, належного скаржнику у зв?язку з втратою предмета іпотеки. За доводами скаржника незалучення апеляційним господарським судом банку до участі у справі під час повторного розгляду є грубим порушенням ст. 50 та ст. 267 ГПК України, що призвело до прийняття рішення про права та інтереси Банку без його участі, що відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 310 ГПК України є обов?язковою підставою для скасування судового рішення з направленням справи на новий розгляд.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Уніка" у відзиві на касаційну скаргу зазначає, що твердження скаржника про те, що суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права, що полягало у долученні доказів на стадії апеляційного провадження, є безпідставним. Апеляційний господарський суд обґрунтовано врахував Правила добровільного страхування майна, як того вимагає процесуальний закон, що відповідає практиці Верховного Суду. 

Відповідач звертає увагу, що відповідно до висновків Верховного Суду, викладених, зокрема, в постановах від 11.09.2024 у справі № 911/3853/23 та від 24.10.2018 у справі № 210/2794/15-ц, інформація, розміщена на сайті юридичної особи, може бути визнана загальнодоступною та загальновідомою, а відтак і такою, що не підлягає доказуванню згідно зі статтею 75 ГПК України. Крім цього відповідач зазначає, що Верховний Суд неодноразово посилався на правила та договори страхування, розміщені на сайтах страхових компаній. 

Також відповідач зазначає, що посилання скаржника на неправильне застосування судом апеляційної інстанції п. 5 ч. 1 ст. 989 ЦК України, ст. 20 Закону України «Про страхування» не можуть бути підставою для скасування постанови, оскільки позивач не довів факт настання страхового випадку.

У відзиві також зазначено, що доводи скаржника про порушення ст. 213 ЦК України є незгодою з результатом здійсненого апеляційним судом тлумачення. Відповідач просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

У поясненнях третіх осіб щодо касаційної скарги останні просять відмовити в задоволенні касаційної скарги та залишити постанову апеляційного господарського суду без змін. Також зазначають, що наведені позивачем у скарзі постанови Верховного Суду не є релевантними для даної справи і не виконують критерій подібності. 

Обставини справи, встановлені господарськими судами попередніх інстанцій

15.03.2021 між товариством з обмеженою відповідальністю "Віндкрафт Таврія" та приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Уніка" було укладено договір добровільного страхування майна № 001443/2001/0000004 (далі - договір), за умовами якого останньою здійснено страхування належного позивачу на праві приватної власності майна (підтверджується наявними в матеріалах справи копіями витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно), загальною задекларованою вартістю 75 542 400,00 Євро, а саме: трансформаторна підстанція 150/35 кВ збору потужності ВЕС "Новотроїцька", а також виробничий об`єкт ВЕУ № 9 вітропарк ВЕС "Новотроїцька", виробничий об`єкт ВЕУ № 10 вітропарк ВЕС "Новотроїцька", виробничий об`єкт ВЕУ № 12 вітропарк ВЕС "Новотроїцька", виробничий об`єкт ВЕУ № 13 вітропарк ВЕС "Новотроїцька", виробничий об`єкт ВЕУ № 14 вітропарк ВЕС "Новотроїцька", виробничий об`єкт ВЕУ № 15 вітропарк ВЕС "Новотроїцька", виробничий об`єкт ВЕУ № 16 вітропарк ВЕС "Новотроїцька", виробничий об`єкт ВЕУ № 17 вітропарк ВЕС "Новотроїцька", виробничий об`єкт ВЕУ № 18 вітропарк ВЕС "Новотроїцька", виробничий об`єкт ВЕУ № 19 вітропарк ВЕС "Новотроїцька", виробничий об`єкт ВЕУ № 20 вітропарк ВЕС "Новотроїцька", виробничий об`єкт ВЕУ № 21 вітропарк ВЕС "Новотроїцька", розташованих за адресою: Херсонська область, Новотроїцький район, Сивашівська с/рада, комплекс будівель і споруд № 1.

Згідно з преамбулою до договору, серед іншого, його було укладено відповідно до "Правил добровільного страхування майна (крім залізничного, наземного, повітряного, водного транспорту, вантажів та багажу)" від 14.01.2016 та "Правил добровільного страхування фінансових ризиків" (далі-Правила).

Відповідно до п. 3.1. договору його предметом є майнові інтереси Товариства, пов`язані з володінням, та/або користуванням, та/або розпорядженням майном, що застраховано за цим договором.

За умовами п. 5 договору його дія поширюється на всю територію України, за винятком територій Автономної Республіки Крим, Луганської та Донецької областей.

Страховим випадком у розумінні пункту 6 договору є факт понесення збитків страхувальником (вигодонабувачем) внаслідок пошкодження, знищення чи втрати застрахованого майна в результаті настання подій (страхових ризиків), зазначених нижче, визначення яких наведені в Умовах добровільного страхування майна, що підписані страховиком та страхувальником: 1. Терористичний акт; 2. Диверсія; 3. Страйки та (або) масові заворушення; 4. Протиправні дії третіх осіб, направлені на пошкодження або знищення застрахованого майна; 5. Повстання, революція або бунт; 6. заколот та (або) державний переворот; 7. Війна та (або) громадянська війна (п. п. 6.1. - 6.7. договору).

Строк дії договору встановлювався з 00 годин 00 хвилин за київським часом 28.03.2021 до 24 години 00 хвилин за київським часом 27.03.2022 (п. 8 договору).

Відповідно до розділу 1 "Загальні положення та визначення" Умов добровільного страхування майна (далі - Умови) останні є невід`ємною частиною договору добровільного страхування майна та перерви діяльності (далі - договір). За цим договором страховик зобов`язується за обумовлену плату (страховий платіж) при настанні зазначених у договорі подій (страхових випадків) виплатити страхувальнику і/або вигодонабувачу страхове відшкодування в межах страхової суми, зазначеної у договорі. Місцем дії договору є виключно територія, що зазначена в пункті 5 договору як територія страхування та адреса, за якою знаходиться застраховане майно, яка зазначена в пункті 7.1. договору. У будь-якому разі не є застрахованим та не підлягає страхуванню майно, що розташоване в Донецькій, Луганській областях та Автономній Республіці Крим. Майно вважається застрахованим тільки під час його знаходження на території страхування, яка вказується в договорі. Якщо страховане майно вилучається, переміщається з території страхування, то покриття, передбачене договором, не діє стосовно такого майна (п. п. 1.2. - 1.5. Умов).

Відповідно до визначень, наведених у п. п. 1.23., 1.27., 1.28., 4.1. Умов:

"страховим випадком", "одним страховим випадком" за цим договором вважатиметься факт завдання збитку/збитків, що виникли внаслідок і безпосередньо спричинені однією дією або серією дій. Тривалість і обсяг будь-якого "одного страхового випадку" обмежується всіма збитками, понесеними страхувальником щодо майна, застрахованого за цим договором, під час періоду у 72 послідовні години, що виникли внаслідок або в результаті однієї причини. Проте, жодний такий період у 72 послідовні години не може виходити за рамки строку дії договору, крім випадків, коли страхувальник вперше зазнав прямого матеріального збитку до закінчення строку дії договору, а також починатись до початку строку дії договору (пункт 1.23. Умов);

"війна" означає силову боротьбу між двома або більше суверенними націями, що ведеться з будь-якої причини, озброєний конфлікт суверенних сил та (або) оголошених або неоголошених та відкритих ворожих актів між суверенними націями, з врахуванням виключення, зазначеного в пункті 3.1.3. цих Умов (пункт 1.27. Умов);

"страхове покриття" - зобов`язання страховика щодо виплати страхового відшкодування при настанні страхового випадку, яке виникло протягом строку дії договору (пункт 1.28. Умов);

"страхова сума" - грошова сума, у межах якої страховик відповідно до договору та Умов зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова сума є максимальною сумою, що може бути виплачена страхувальнику за усіма страховими випадками, що сталися протягом строку дії цього договору із застрахованим майном, щодо якого вона встановлена (пункт 4.1. Умов).

Згідно з розділом 2 "Страхові випадки та страхові ризики" Умов, згідно з цим договором у частині страхування майна страховим випадком є факт понесення збитків страхувальником внаслідок втрати, знищення або пошкодження страхованого майна в результаті настання подій (страхових ризиків), що позначені "Так" у договорі у розділі 6 у тлумаченні визначень цього договору: терористичний акт; диверсія; страйки та (або) масові заворушення; протиправні дії третіх осіб, направлені на пошкодження або знищення застрахованого майна; повстання, революція або бунт; заколот та (або) державний переворот; війна та (або) громадянська війна (пункт 2.1. Умов).

Розділом 3 "Виключення із страхових випадків і обмеження страхування" Умов визначені випадки і обмеження, які не визнаються страховим випадком та не підлягають відшкодуванню.

Відповідно до пункту 6.1.3. Умов страхувальник має право при настанні страхового випадку отримати страхове відшкодування в порядку та на умовах, передбачених договором.

При цьому, відповідно до пункту 6.2.5. Умов страхувальник повинен при настанні страхового випадку дотримуватись вимог розділу 8 Умов.

У свою чергу, Компанія за умовами пунктів 6.3.5. та 6.3.6. Умов має право: самостійно проводити розслідування обставин випадку, призначати на свій розсуд та за свій рахунок кваліфікованих фахівців (експертів) для визначення причин страхового випадку та розміру збитків; у разі виникнення сумніву в обґрунтованості (законності) вимог страхувальника на виплату страхового відшкодування, відстрочити її до підтвердження або спростування цих сумнівів.

Відповідно до пунктів 6.4.3. та 6.4.4. Умов страховик зобов`язаний: протягом 10-ти робочих днів, після отримання усіх необхідних документів, що підтверджують факт настання страхового випадку та розмір збитку, прийняти рішення щодо визнання (чи невизнання) події страховим випадком; при настанні страхового випадку - сплатити страхове відшкодування не пізніше 10-ти робочих днів з моменту прийняття рішення про визнання події страховим випадком.

Розділом 7 Умов визначені дії сторін у разі настання страхового випадку.

Згідно з пунктами 7.1.1.- 7.1.3. Умов, у разі настання випадку, який має ознаки страхового, страхувальник вчиняє наступні дії:
- негайно, протягом 24 (двадцяти чотирьох) годин, звертається у цілодобовий інформаційний центр страховика і повідомляє про випадок, що стався, за телефонами: +38 (044) 225 60 00; + 38 (097) 170 0373 (Київстар); + 38 (066) 170 0373 (Vodafone); +38 (093) 170 03 73 (Lifecell) або на e-mail: office@uniqua.ua (пункт 7.1.1. Умов);
- протягом 48 (сорока восьми) годин з моменту настання випадку надає особисто або надсилає факсом, поштовим зв`язком страховику письмове підтвердження повідомлення про подію (пункт 7.1.2. Умов);
- негайно проінформувати відповідні органи, виходячи з їх компетенції (органи внутрішніх справ, пожежної охорони, аварійні служби тощо) про настання страхового випадку та отримати від них документи, що підтверджують факт та обставини настання випадку (пункт 7.1.3. Умов).

Пунктом 8.1. Умов передбачено перелік документів, які надаються страхувальником страховику при настанні події, яка має ознаки страхового випадку.

Згідно з пунктами 8.2. та 8.3. Умов страховик залишає за собою право змінити перелік документів, передбачених пунктом 8.1. Умов, а також вимагати у страхувальника додаткові документи, якщо з урахуванням конкретних обставин їх відсутність унеможливлює встановлення майнового інтересу, факту та причин настання страхового випадку та (або) визначення розміру збитків. У разі неможливості надання яких-небудь документів з об`єктивних причин, страхувальник зобов`язаний надати страховику письмове пояснення причин їхньої відсутності/ненадання.

Пунктом 8.5. Умов передбачено, що рішення про визнання події страховим випадком приймається страховиком протягом 10-ти робочих днів після отримання всіх документів, зазначених у пункті 8.1. цього договору.

У відповідності до пунктів 8.6. - 8.8. Умов виплата страхового відшкодування її одержувачу здійснюється страховиком на підставі заяви про виплату страхового відшкодування і страхового акта протягом 10-ти робочих днів з дати прийняття рішення про визнання події страховим випадком (оформлення страхового акта) шляхом, зазначеним її одержувачем у заяві про виплату страхового відшкодування, - безготівковим переказом на банківський рахунок, готівкою через касу страховика або іншим шляхом, зазначеним вигодоодержувачем у заяві про виплату страхового відшкодування.

У разі прийняття рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, страховик зобов`язаний повідомити страхувальника в письмовій формі, з обґрунтуванням причин відмови протягом 10-ти робочих днів з дати отримання всіх документів, передбачених договором.

У розділі 9 Умов сторони погодили порядок визначення розміру страхового відшкодування у разі настання страхового випадку.

Підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є, зокрема: несвоєчасне повідомлення страхувальником, без поважних на це причин, про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; інші випадки, передбачені законом, Правилами та договором страхування (п. п. 10.1.5., 10.1.8. Умов).

Відповідно до пункту 12.11. Умов страхувальник, як тільки йому стане відомо про обставини, які можуть вчинити настання збитку має строки протягом 24 годин письмово повідомити страховика, за договором, який, у свою чергу, має повідомити страховика протягом семи днів з моменту, коли йому стало відомо про виникнення таких обставин. Умова повідомлення про збитки є необхідною та впливає на виконання зобов`язань за договором страховиком. При повідомленні про страховий випадок страхувальник має надати страховику максимально можливу і достовірну інформацію та свідчення, а також повноцінно співпрацювати у розслідуванні та врегулюванні будь-якого збитку.

Страхувальник має надати підписані та документально підтверджені докази збитку протягом 60 днів з моменту настання страхового випадку (за виключенням письмового обґрунтування збільшення даного строку наданого страховику) із зазначенням часу, місця та причин збитку, підтвердження майнового інтересу щодо пошкодженого чи втраченого майна, а також фінансового розміру збитку. Якщо документи, що підтверджують настання збитку, не будуть надані протягом 1-го року з дати закінчення строку дії договору, страховик звільняється від будь-якої відповідальності за цим правочином. В будь-якій заяві чи вчиненій дії по повідомленню про настання збитку по даному договору необхідність доведення того, що збиток покривається за цим договором, не є виключенням зі страхових випадків та підлягає сплаті, покладається на страхувальника (пункт 12.12. Умов).

24.02.2022 військами російської федерації здійснено повномасштабне вторгнення на територію України, у тому числі на територію Генічеського району Херсонської області.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 на всіх території України введено воєнний стан, дія якого неодноразово продовжувалась і триває на час розгляду судом даної справи.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 уся територія Генічеського (Новотроїцького) району Херсонської області, на території якого знаходилось застраховане майно позивача, включено до Переліку тимчасово окупованих російською федерацією територій з 24.02.2022.

З відомостей, які містяться на офіційному веб-сайті Державної прикордонної служби України за посиланням: https://dpsu.gov.ua/uk, вбачається, що станом на 09:42 год 24.02.2024 на території Херсонської області велись активні бойові дії.

З наявних у справі доказів судами встановлено, що близько 7:00 год 24.02.2022 зафіксовано пошкодження турбін ВЕС "Овер`янівська" внаслідок її ураження ракетами російської федерації, яка перебуває у власності товариства з обмеженою відповідальністю "Віндкрафт Україна". У зв`язку з цим, з метою запобігання виникненню аварій на обладнанні, роботу обладнання, застрахованого за спірним договором, було зупинено за рішенням начальника ВЕС "Новотроїцька" Микули О.Г. 24.02.2024.

Обставини припинення експлуатації застрахованого майна позивача підтверджується також наявними в матеріалах справи копіями листів приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" від 19.09.2023 вих. № 01/46648 та державного підприємства "Гарантований покупець" від 20.09.2023 № 15/3526 з відомостями щодо погодинного відпуску електроенергії Товариством, згідно з якими з 24.02.2022 відпуск електроенергії ВЕС "Новотроїцька" припинився.

З наявних у матеріалах справи копій листів товариства з обмеженою відповідальністю "Вестас Юкрейн" від 28.02.2022 та приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" від 19.09.2023 вих. № 01/46487 вбачається, що технічне та диспетчерське обслуговування застрахованого обладнання позивача з 24.02.2024 було припинене у зв`язку з відсутністю доступу до такого об`єкта внаслідок окупації військами російської федерації території, на якій розташоване відповідне обладнання.

Зі змісту наявних у матеріалах справи копій листів: Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Херсонській області: від 19.07.2022 № 6601-196/02 та від 10.02.2023 № 6602-456/66, Херсонської обласної військової адміністрації від 06.03.2023 № 317-08-09-319/23, вбачається, що застраховане Товариством майно розташоване на тимчасово окупованій російською федерацією території, на якій органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, у зв`язку з чим вказані суб`єкти владних повноважень не мають можливості ні надати допомогу в забезпеченні позивачу реалізації прав власника такого майна, ні надати будь-яку інформацію про його стан.

23.02.2023 позивачем направлено на email та на поштову адресу відповідача повідомлення про страховий випадок, вих. № 2, в якому вказано про настання 24.02.2022 страхового випадку за договором, а саме, втрати застрахованого майна внаслідок війни російської федерації з Україною (в результаті чого було зареєстровано справу № 00555192).

Зокрема, у відповідному повідомленні наголошується, що починаючи з 24.02.2022 і до цього часу територія місцезнаходження застрахованого майна (а саме, територія Генічеського (раніше - Новотроїцького) району Херсонської області) тимчасово окупована військами рф і органи державної влади України не здійснюють на цій території своїх повноважень.

Крім того, за твердженнями позивача, останній внаслідок цих подій, незважаючи на наявність запису про державну реєстрацію права власності, фактично втратив всі правомочності власника застрахованого майна, оскільки практичне здійснення володіння, користування та розпорядження цим майном є не можливим.

Позивач зазначив, що компетентні органи державної влади України повідомили, що не можуть забезпечити реалізацію права власності на застраховане майно в умовах окупації відповідної території. Також є відсутньою можливість отримання будь-якої інформації про стан застрахованого майна.

Позивач у своєму повідомленні про страховий випадок від 23.02.2023 вих. № 2 зазначив, що відповідні обставини вказують на те, що, в даному випадку, має місце не суто відсутність доступу до застрахованого майна, а його фактична втрата страховиком та, що застраховане майно вибуло як із володіння, користування і розпорядження позивача, так і з-під юрисдикції державних органів України, а будь-які інструменти для повернення майна у передбачуваному майбутньому у позивача відсутні, що свідчить про втрату застрахованого майна у розумінні пункту 6 договору.

24 лютого 2023 року Товариство направило на адресу відповідача заяву від 24 лютого 2023 року вих. № 4 про виплату страхового відшкодування.

До даної заяви (посилаючись у ній на ті ж самі обставини, що і у вказаному вище повідомленні від 23.02.2023 вих. № 2), на підтвердження факту настання страхового випадку, позивач долучив: копію повідомлення вих. № 2 від 23.02.2023; копію договору добровільного страхування майна № 001443/2001/0000004 від 15.03.2021; інформацію про ТОВ "Віндкрафт Таврія" з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; копію Статуту ТОВ "Віндкрафт Таврія" з описом, що містить ключ доступу до електронної версії Статуту; копію Витягу з реєстру платників податку на додану вартість від 06.05.2016; копії технічних паспортів на застраховане майно; інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо застрахованого майна; балансову довідку від 23.02.2023; копію запиту вих. № 40 від 05.07.2022 з доказами направлення; копію листа ГУ ДСНС України у Херсонській області № 6601-196/02 від 19.07.2022; копію Адвокатського запиту вих. № 2-06-02/23 від 06.02.2023 з доказами направлення; копію листа ГУ ДСНС України у Херсонській області № 6602-456/66 від 10.02.2023 з копією конверта і інформацією про дату вручення.

04.04.2023 Товариство направило на адресу відповідача лист від 03.04.2023 вих. № 6 з проханням повідомити про прийняте у страховій справі № 00555192 рішення (повідомлення про страховий випадок від 23.03.2023 вих. № 2).

Листом вих. № 00555117 від 06.04.2023 відповідач повідомив, що для визнання події страховим випадком та виплати страхового відшкодування, страхувальник зобов`язаний надати страховику документи, що підтверджують настання та обставини страхового випадку, факт втрати, знищення або пошкодження застрахованого майна.

Також відповідач наголосив, що відсутність доступу до майна сама по собі не є підставою для визнання страхового випадку та просив надати докази стосовно реального стану застрахованого майна та обставин його втрати, знищення або пошкодження.

Крім того, відповідач вказав, що перелік документів, що підтверджують факт настання збитків, передбачений умовами пункту 8 договору, одночасно зазначивши, що відповідно до пункту 3.1.4. Умов до договору не визнається страховим випадок та не підлягають відшкодуванню шкода/збитки внаслідок неможливості використання, неможливості доступу до застрахованого майна, закриття бізнесу.

20.04.2023 позивач, у відповідь на лист відповідача вих. № 00555117 від 06.04.2023, направив останньому лист за вих. №7 від 20.04.2023 з додатками: 1) копією адвокатського запиту за вих. № 2-24-02/23 від 24.02.2023 з доказами направлення; 2) копією листа Херсонської обласної військової адміністрації № 317-08-09-319/23 від 06.03.2023; 3) балансовою довідкою №3 від 23.02.2023), в якому повідомив, що в доданій до заяви про виплату страхового відшкодування балансовій довідці № 3 було виявлено технічні описки у даті та реквізитах компанії, а тому позивач надає балансову довідку з виправленими описками; відносно обставин втрати застрахованого майна позивач, повторно зазначив, що з 24.02.2022 і до цього часу територія місцезнаходження застрахованого майна тимчасово окупована військами рф і органи державної влади України не здійснюють на цій території своїх повноважень; а також, що з 30.09.2022 територію Херсонської області було анексовано російською федерацією з посиланням на "договір між Російською Федерацією і Херсонською областю про прийняття Херсонської області і створення у складі російської федерації нового суб`єкта" від 30.09.2022, на підставі якого було прийнято Федеральний конституційний закон від 04.10.2022 № 8-ФКЗ "Про прийняття в російську федерацію Херсонської області і створення у складі російської федерації нового суб`єкта - Херсонської області"; і що не визнаючи легітимності прийнятих державою-агресором нормативних актів, внаслідок вищезазначених подій позивач фактично втратив всі правомочності власника застрахованого майна, оскільки практичне здійснення володіння, користування та розпорядження цим майном є неможливим; додатково позивач зазначив про отримання листа Херсонської обласної військової адміністрації, в якому остання зазначила, що застраховане майно розташоване на тимчасово окупованій російською федерацією території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

У зв`язку з цим, позивач просив у встановлені договором строки прийняти рішення про визнання або відмову у визнанні події страховим випадком, а в разі продовження строку на прийняття відповідних рішень в межах, визначених пунктом 8.8. договору - додатково повідомити про це позивача.

Листом за вих. № 00555118 від 15.05.2023 відповідач повідомив позивача, що до процесу врегулювання залучаються перестраховики та всі зацікавлені сторони.

Також зазначив, що страховим випадком за договором вважається факт завдання збитку/збитків, що виникли внаслідок і безпосередньо спричинені однією дією або серією дій.

Посилаючись на пункти 6.2.7., 12.11. Умов до договору, відповідач звернув увагу заявника на те, що повідомлення про випадок було надано заявником 24.02.2023, а також, що необхідність доведення того, що збиток покривається за цим договором, не є виключенням зі страхових випадків та підлягає сплаті, покладається на страхувальника.

Додатково відповідачем було зазначено, що згідно із Умовами до договору та Правил страхування під втратою/знищенням майна вважається такий його стан, коли витрати на його відновлення дорівнюють або перевищують вартість застрахованого майна на дату настання страхового випадку, або страхову суму за договором страхування, в залежності від того, яке значення менше, і що втрата доступу до приміщення або втрата права володіння, користування та розпорядження майном є іншим страховим випадком, який не покривається умовами укладеного договору. Крім того, надані позивачем докази збитку не містять інформації, яка вимагається договором, тому відповідач не може прийняти їх для задоволення вимог договору.

Позиція Верховного Суду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частини 1, 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України).

Причиною виникнення даного спору є питання щодо наявності/відсутності підстав для стягнення з приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Віндкрафт Таврія" страхового відшкодування за договором добровільного страхування майна від 15 березня 2021 року № 001443/2001/0000004.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд дійшов висновку про настання страхового випадку, у зв`язку з тим, що позивач втратив застраховане майне внаслідок війни, тобто, з незалежних від нього причин, оскільки позбавлений як права володіння застрахованим майном внаслідок неможливості доступу до нього, так і права користування останнім внаслідок неможливості його технічного, і диспетчерського обслуговування.

Апеляційний господарський суд, скасовуючи рішення господарського суду першої інстанції та приймаючи нове рішення про відмову в позові виходив із того, що неможливість позивача володіти, користуватись і розпоряджатись майном (неможливість здійснення володіння, користування і розпорядження застрахованим майном) внаслідок окупації території Генічеського району, на території якого знаходиться застраховане майно, не підтверджує настання страхового випадку (втрату застрахованого майна внаслідок війни) в розумінні пункту 6 договору, пунктів 1.23., 1.27. Умов, пунктів 4.2.22., 12.2.1. Правил, а також сформованого судом (на підставі перелічених положень цих актів) визначення відповідного страхового випадку.

При цьому, суд апеляційної інстанції виходив з того, що наведені позивачем обставини щодо неможливості здійснення володіння, користування і розпорядження застрахованим майном вказують на те, що збитки останнього внаслідок фактичної неможливості здійснення ним володіння, користування і розпорядження застрахованим майном спричинені неможливістю доступу позивача до застрахованого майна внаслідок окупації території Генічеського району, які (збитки внаслідок неможливості використання, неможливості доступу до застрахованого майна) в силу вимог пункту 3.1.4. Умов не є страховим випадком та не підлягають відшкодуванню відповідачем.

Згідно із частинами 1, 3 статті 626 Цивільного кодексу України (тут і далі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно зі статтею 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

У статті 1 Закону України "Про страхування" (тут і далі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що страхуванням є вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства (частина 1 статті 6 Закону України "Про страхування").

Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (стаття 16 Закону України "Про страхування").

Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про страхування" страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити страхову виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Яка саме подія визнається страховим випадком має бути детально зазначено у договорі страхування.

Договори страхування укладаються відповідно до правил страхування (частина 3 статті 16 Закону України "Про страхування").

Статтею 17 Закону України "Про страхування" визначено, що Правила страхування розробляються страховиком для кожного виду страхування окремо і підлягають реєстрації в Уповноваженому органі при видачі ліцензії на право здійснення відповідного виду страхування. Правила страхування повинні містити: предмет договору страхування; порядок визначення розмірів страхових сум та (або) розмірів страхових виплат; страхові ризики; виключення із страхових випадків і обмеження страхування; строк та місце дії договору страхування; порядок укладення договору страхування; права та обов`язки сторін; дії страхувальника у разі настання страхового випадку; перелік документів, що підтверджують настання страхового випадку та розмір збитків; порядок і умови здійснення страхових виплат; строк прийняття рішення про здійснення або відмову в здійсненні страхових виплат; причини відмови у страховій виплаті або виплаті страхового відшкодування; умови припинення договору страхування; порядок вирішення спорів; страхові тарифи за договорами страхування іншими, ніж договори страхування життя; страхові тарифи та методику їх розрахунку за договорами страхування життя; особливі умови.

Між позивачем та відповідачем у справі, що переглядається, виник спір чи є страховим випадком, у розумінні пункту 6 договору, втрата застрахованого майна, а саме втрата позивачем можливості володіти /користуватись/ розпоряджатись майном у зв`язку із тим, що застраховане майно знаходиться на окупованій території.

Апеляційний господарський суд врахував, що з Преамбули до договору вбачається, що його укладено відповідно до Правил добровільного страхування майна (крім залізничного, наземного, повітряного, водного транспорту, вантажів та багажу) від 14.01.2016 (далі-Правила страхування). Преамбула та пункт 1.2 Умов до договору також свідчать, що ці Умови до договору складені на підставі, зокрема Правил страхування майна, і що вони разом є невід`ємною частиною договору. Посилання на Правила страхування майна також містяться у пункті 6.4.1, пункті 10.1.8, пункті 12.5 Умов до договору.

Крім того, як зазначено на сторінці 3 договору та на сторінці 18 Умов до договору, позивач з Правилами страхування, Умовами до договору був ознайомлений та зі всіма умовами погодився.

Згідно з Правилами добровільного страхування майна (крім залізничного, наземного, повітряного, водного транспорту, вантажів та багажу) від 14.01.2016, на підставі яких укладено договір (далі - "Правила"), Страховик укладає договори добровільного страхування майна з юридичними та дієздатними фізичними особами (страхувальниками) відповідно до цих Правил і законодавства України. Договір страхування укладається відповідно до Правил страхування та законодавства України (пункти 2.1., 2.2. Правил).

Вказані Правила добровільного страхування майна встановлюють загальні умови і порядок укладення договорів страхування. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договорів страхування. За згодою сторін у договорі страхування можуть бути зазначені також інші умови, що не суперечать цим Правилам та законодавству України (пункти 2.3., 2.4. Правил).

Відповідно до пункту 4.1. Правил страховим випадком є факт понесення збитків страхувальником (вигодонабувачем) внаслідок пошкодження, знищення (загибелі) або втрати застрахованого майна в результаті настання подій (страхових ризиків), передбачених пунктом 4.2. Правил.

Згідно з пунктом 4.2. Правил майно може бути застраховане як від усіх, так і від окремих з визначених у даному пункті страхових ризиків (груп страхових ризиків), у тому числі від усіх ризиків зовнішнього впливу, що не підпадають під виключення та обмеження страхування. 

Зі змісту п. 4.2.22. Правил вбачається, що під "усіма ризиками зовнішнього впливу, що не підпадають під виключення та обмеження страхування" слід розуміти, якщо інше не передбачено договором страхування, втрату або пошкодження застрахованого майна в результаті прямого непередбачуваного впливу на нього ззовні будь-якого шкідливого фізичного фактору, що не виключений відповідно до Правил та (або) договору страхування.

Під втратою або пошкодженням застрахованого майна в результаті дії усіх ризиків зовнішнього впливу, що не підпадають під виключення та обмеження страхування, слід розуміти, якщо інше не передбачено договором страхування, несприятливу зміну фізичного стану застрахованого майна, що страхувальник або його працівники не передбачили, а також не могли передбачити на підставі всіх професійних навичок, необхідних для здійснення своєї діяльності. Якщо інше не передбачено договором страхування, незначні зміни, які не зменшують вартість застрахованого майна, як втрата або пошкодження застрахованого майна не розглядаються.

Апеляційний господарський суд встановив, що позивач ознайомлений з Правилами добровільного страхування майна, про що зазначено у пункті 12.6. Умов. Договір та Умови, які є невід`ємною частиною договору, підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками.

Пунктом 6 договору передбачено, що страховим випадком є факт понесення збитків страхувальником (вигодонабувачем) внаслідок пошкодження, знищення чи втрати застрахованого майна в результаті настання зазначених у пунктах 6.1. - 6.7. договору подій (страхових ризиків), визначення яких наведені в Умовах добровільного страхування майна, що підписані страховиком та страхувальником.

Ні договір, ні Умови до договору не містять визначення поняття "втрата майна", а тому суд апеляційної інстанції обґрунтовано врахував визначення цього поняття, яке зазначене у Правилах добровільного страхування майна, на підставі яких і було укладено відповідний договір.

Апеляційний господарський суд, перевіривши при новому розгляді справи які саме правила підлягають врахуванню в даному випадку, встановив, що дата 18.12.2015, зазначена на титульній сторінці Правил страхування, є датою затвердження Правил страхування правлінням Відповідача, тоді як дата 14.01.2016, зазначена на останній сторінці Правил страхування, є датою погодження Правил страхування регулятором НКЦПФР. Отже, Правила страхування за посиланням https://back.uniqa.ua/storage/files/shares/rules/pravila_dobrovilnogo_strakhuvannya_mayna.pdf, у яких на першій сторінці зазначена дата 18.12.2015 є Правилами від 14.01.2016, на які посилається Преамбула та пункт 1.2 Умов до Договору, тобто це один і той самий документ. Розбіжність у датах, на яку вказав Верховний Суд при направленні справи на новий розгляд, пояснюється тим, що на першому аркуші Правил зазначена дата їх затвердження Головою правління ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» (18.12.2015), а на останньому - дата реєстрації Правил в Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (14.01.2016).

Суд апеляційної інстанції встановив, що Правила добровільного страхування майна, розроблені та затверджені Відповідачем 18.12.2015, були зареєстровані в Нацкомфінпослуг 14.01.2016 Розпорядженням № 87 від 14.01.2016. Згідно з листом Національного банку України № 21-0009/30647 від 06.04.2026, Національний банк України отримав від Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, на архівне зберігання оригінал Правил згідно з пунктом 9 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення функцій із державного регулювання ринків фінансових послуг», який було введено в дію 01.07.2020. Правила, які затверджені 18.12.2015 Головою Правління ПрАТ «СК «Уніка» О. В. Ульє, зареєстровані Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг 14.01.2016, у паперовому вигляді на останній сторінці цих Правил міститься відмітка про їх реєстрацію Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг 14.01.2016, та є одним і тим самим документом.

Оскаржуючи постанову апеляційного господарського суду в касаційному порядку позивач стверджує, що суд апеляційної інстанції допустив повторне порушення ст. ст. 73, 80, 91, 266, 269, 270, 310 ГПК України, що полягало у долученні доказу (Правил) на стадії апеляційного провадження, без зазначення достатніх правових підстав та здійснено розгляд справи із врахуванням такого доказу.

Верховний Суд відхиляє такі доводи скаржника з огляду на наступне. 

Як вірно враховано апеляційним господарським судом, Правила добровільного страхування мають нормативне (регулятивне) значення у сфері страхування.

Договір було укладено сторонами відповідно до вказаних Правил, про що зазначено в преамбулі цього Договору. Так, згідно з преамбулою Договору, цей Договір укладено відповідно «Правил добровільного страхування майна (крім залізничного, наземного, повітряного, водного транспорту, вантажів та багажу)» від 14.01.2016. (т. 1 а. с. 14). Те ж саме зазначено в преамбулі Умов добровільного страхування майна (аркуш 4 Договору). Позивач був ознайомлений з Правилами добровільного страхування майна, про що зазначено у пункті 12.6 Умов.

Правила страхування є публічно доступним в мережі Інтернет актом регулювання, який встановлює загальні умови і порядок укладення договорів страхування. За згодою сторін у договорі страхування можуть бути зазначені також інші умови, що не суперечать цим Правилам та законодавству України.

Крім того, як вбачається з рішення господарського суду першої інстанції, відповідач посилався на вказані Правила страхування в суді першої інстанції і суд першої інстанції їх досліджував, зазначивши що Правила суперечать положенням укладеного між сторонами договору.

З огляду на вказані обставини відсутні підстави вважати Правила страхування новим доказом у справі, а тому посилання скаржника на порушення зазначених норм процесуального права є безпідставним.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вірно врахував, що за положеннями п. 4.2.22 Правил, під втратою або пошкодженням застрахованого майна в результаті дії усіх ризиків зовнішнього впливу, що не підпадають під виключення та обмеження страхування, слід розуміти, якщо інше не передбачено договором страхування, несприятливу зміну фізичного стану застрахованого майна, що страхувальник або його працівники не передбачили, а також не могли передбачити на підставі всіх професійних навичок, необхідних для здійснення своєї діяльності. Якщо інше не передбачено договором страхування, незначні зміни, які не зменшують вартість застрахованого майна, як втрата або пошкодження застрахованого майна не розглядаються.

Втратою/знищенням майна, якщо інше не передбачено умовами договору, вважається такий його стан, коли витрати на його відновлення дорівнюють або перевищують вартість застрахованого майна на дату настання страхового випадку, або страхову суму за договором, в залежності від того, яке значення менше (абзац другий пункту 12.2.1. розділу 12 Правил).

Апеляційний господарський суд, враховуючи положення статті 8 Закону, пункт 6 договору, зміст понять "страховий випадок", "страховий ризик", "втрата/знищення майна", "втрата або пошкодження застрахованого майна", "війна", визначення яких наведені в пунктах 1.24., 1.28. Умов, пунктах 4.2.22., 12.2.1. Правил, дійшов правильного висновку, що страховим випадком - втратою застрахованого майна внаслідок війни, на якому наполягає позивач, є факт понесення страхувальником збитків внаслідок прямого непередбачуваного впливу на застраховане майно силової боротьби між двома або більше суверенними націями, що ведеться з будь-якої причини, озброєного конфлікту суверенних сил та (або) оголошених або неоголошених та відкритих ворожих актів між суверенними націями, і безпосередньо спричинені однією дією або серією дій. Іншого визначення поняття "втрата майна" у договорі та Умовах до договору узгодженими сторонами не передбачено, тому відсутні будь-які суперечності між Правилами страхування та договором щодо цього визначення. 

Дослідивши матеріали справи апеляційний господарський суд встановив, що неможливість позивача володіти, користуватись і розпоряджатись застрахованим майном, неможливість технічного обслуговування ВЕС, зумовлена неможливістю доступу до застрахованого майна внаслідок окупації території місцезнаходження застрахованого майна, а не прямим безпосереднім впливом збройного конфлікту чи неоголошених та відкритих ворожих актів з боку російської федерації на застраховане майно (у формі несприятливої зміни його фізичного стану).

Як вже зазначалось вище, на сторінці 3 договору та на сторінці 18 Умов до договору, позивач з Правилами страхування, Умовами договору ознайомлений та зі всіма умовами страхування згоден. 

Відповідно до п. 12.6 Умов Страхувальник з Правилами ознайомлений.

Верховний Суд звертає увагу, що Розділом 5 Правил встановлені виключення із страхових випадків і обмеження страхування. Відповідно до п. 5.1.6 Правил, якщо Договором страхування не передбачено інше, до страхових випадків не відносяться і Страховик не виплачує страхове відшкодування, якщо збитки майновим інтересам Страхувальника (вигодонабувача) спричинені внаслідок будь-якої анексії або окупації території, на якій знаходиться територія (місце дії Договору) страхування, іншою державою із застосуванням сили.

Договором страхування також не передбачено анексію або окупацію території страховим ризиком, тоді як поняття «війна» за п. 1.27 Умов означає силову боротьбу між двома або більше суверенних націй, що ведеться з будь-якої причини, озброєний конфлікт суверенних сил та (або) оголошених або неоголошених та відкритих ворожих атак між суверенними націями. Отже, війна не передбачає обов?язкової анексії або окупації території. Наприклад, територія на якій розташоване застраховане майно, може бути піддана ракетно-бомбовим ударам, без безпоседнього захоплення цієї території наземними військами. Тоді шкода, заподіяна застрахованому майну, буде розглядатись як така, що заподіяна війною, але не анексією і не окупацією.

Таким чином наведені позивачем обставини щодо неможливості здійснення володіння, користування і розпорядження застрахованим майном вказують на те, що збитки останнього внаслідок фактичної неможливості здійснення ним володіння, користування і розпорядження застрахованим майном спричинені неможливістю доступу позивача до застрахованого майна внаслідок окупації території Генічеського району, які в силу вимог пункту 5.1.6. Правил не є страховим випадком та не підлягають відшкодуванню відповідачем.

З огляду на викладене вище, неможливість позивача володіти, користуватись і розпоряджатись майном внаслідок окупації території Генічеського району, на території якого знаходиться застраховане майно, не підтверджує настання страхового випадку в розумінні пункту 6 договору, а тому апеляційний господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Скаржник також посилається на те, що судом апеляційної інстанції застосовано пункт 5 частини 1 статті 989 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), а також статтю 20 Закону України «Про страхування» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) щодо обов`язку страхувальника повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором, без урахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 17 травня 2022 року у справі № 569/6553/20, від 29 червня 2022 року у справі №216/1806/20, від 04 листопада 2020 року у справі №757/56677/19-ц, від 19 серпня 2019 року у справі № 569/6516/15-ц.

Як вбачається із встановлених судами обставин, підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є, зокрема, несвоєчасне повідомлення страхувальником, без поважних на це причин, про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; інші випадки, передбачені законом, Правилами та договором страхування (пункти 10.1.5. та 10.1.8. Умов).

Верховним Судом у постановах, про які зазначає скаржник, викладено правову позицію, що несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку або надання ним неправдивих відомостей про факт настання страхового випадку можуть бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування лише у тому разі, якщо вони позбавили страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком.

Апеляційний господарський суд встановив, що позивач не дотримався вимог розділу 7 Умов (дій у разі настання страхового випадку) щодо своєчасного повідомлення відповідача про настання страхового випадку, надання письмового підтвердження повідомлення про подію, інформування відповідних органів про настання страхового випадку та отримання від них документи, що підтверджують факт та обставини настання випадку, та не дотримався вимог розділу 8 Умов (умов здійснення виплати страхового відшкодування), а саме, не надав відповідачу всі передбачені договором документи на підтвердження факту і обставин настання страхового випадку і розміру збитків, зокрема, не надав документів компетентних органів, що підтверджують факт та обставини настання страхового випадку, зокрема, копії заяви до органів внутрішніх справ або інших компетентних органів, витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань (пункт 8.1.6).

Проте відмовляючи в задоволені позову суд апеляційної інстанції перш за все виходив з того, що підстави для виплати страхового відшкодування за Договором відсутні через не доведення факту настання страхового випадку. А тому посилання суду апеляційної інстанції на обставини несвоєчасного повідомлення відповідача про настання страхового випадку не впливають на правильність прийнятого рішення про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Суд відхиляє доводи скаржника про неврахування судом апеляційної інстанції висновків щодо застосування Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», викладених у наведених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, Верховного Суду від 24.01.2020 у справі №910/10987/18, у Верховного Суду від 06.09.2023 у справі № 404/889/18, оскільки вказані судові рішення не є релевантними до обставин цієї справи з огляду на різний предмет спору та обставини справи. 

Крім того, у вказаних постановах Суд не застосовував Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», а викладав висновки щодо державної реєстрації прав та набуття права власності. Скаржником не доведено, що постанова апеляційного господарського суду суперечить цим висновкам Верховного Суду.

Посилаючись на те, що судом апеляційної інстанції здійснено тлумачення правочину в порушення приписів ст. 213 ЦК України, без врахування висновків Верховного Суду, наведених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2024 у справі №911/952/22, у постанові Верховного Суду від 18.04.2018 у справі № 753/11000/14-ц, постанові Верховного Суду від 23.12.2021 у справі №910/4099/21, у постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі №910/4224/21, скаржник зазначає, що судом враховано інтереси тільки однієї із сторін, без врахування вимог ст. 213 ЦК України щодо дослідження дійсних намірів сторін при укладенні правочину та повного дослідження всіх положень укладеного Договору.

Доводи касаційної скарги в цій частині спростовуються тим, що як вірно враховано апеляційним господарським судом, що наведені позивачем обставини щодо неможливості здійснення володіння, користування і розпорядження застрахованим майном вказують на те, що збитки останнього спричинені неможливістю доступу позивача до застрахованого майна внаслідок окупації території Генічеського району, які не є страховим випадком та не підлягають відшкодуванню відповідачем. 

З огляду на обставини даної справи, висновки суду апеляційної інстанції у справі, що розглядається, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які посилається скаржник. 

Таким чином, оскаржена постанова апеляційного господарського суду у цій справі ухвалена у відповідності до норм чинного законодавства та на підставі належно встановлених обставин і оцінених доказів, тому доводи скаржника про неправильне застосування норм матеріального та процесуального права підлягають відхиленню з підстав їх необґрунтованості.

З огляду на викладене вище та враховуючи, що Судом не встановлено порушень апеляційним господарським судом ст. 316 ГПК України щодо невиконання вказівок Верховного Суду, Суд не вбачає підстав для задоволення заяви ТОВ "Віндкрафт Таврія" та передачі справи на розгляд Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для відступу від висновку, викладеного в постановах Верховного Суду у справах №910/6133/22 і №910/16616/21, в яких Суд робив висновки про порушення судами ст. 316 ГПК України.

Що ж до доводів про те, що суд апеляційної інстанції вирішив питання про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 310 ГПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо суд прийняв рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Перевіривши наведені доводи скаржника, Верховний Суд дійшов висновку про їх безпідставність з огляду на таке.

Згідно з усталеною практикою Верховного Суду рішення є таким, що прийнято про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині цього рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про такі права та обов`язки. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги. 

Зі змісту оскаржуваної постанови не вбачається, що в її мотивувальній частині наявні висновки суду про певні права та обов`язки або у резолютивній частині суд прямо зазначив про права та обов`язки Акціонерного товариства «Міжнародний Резервний Банк». Встановлені у справі обставини не свідчать про прийняття судом рішення про права та інтереси банку.

Таким чином, доводи скаржника про наявність підстав для скасування постанови на підставі п. 8 ч. 1 ст.310 ГПК України, не знайшли свого підтвердження.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 300 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Звертаючись із касаційною скаргою, скаржник не спростував наведених висновків суду апеляційної інстанції та не довів неправильного застосування ними норм матеріального і процесуального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого у справі судового рішення.

За таких обставин, доводи касаційної скарги не свідчать про наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови, у зв`язку з чим касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова апеляційного господарського суду - без змін.

З огляду на те, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на скаржника. 

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Віндкрафт Таврія" залишити без задоволення.

Постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.06.2026 у справі № 910/10742/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. О. Мамалуй

Судді О. М. Баранець

О. А. Кролевець