ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/12263/24 Головуючий у 1-й інстанції: Руденко А.В.
Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 липня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Черпака Ю.К.,
суддів Кобаля М.І., Терези Ю.О.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16 травня 2025 року, ухвалене в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження без повідомлення та виклику сторін, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
09.12.2024 ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі відповідач) про:
- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 971040165927 від 17 жовтня 2024 року про відмову у перерахунку ОСОБА_1 довічного грошового утримання судді у відставці;
- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді календарний період проходження строкової військової служби в Радянській армії із 01 квітня 1982 року по 02 червня 1984 року (02 роки 02 місяці 02 дні), половину строку навчання на денній формі у вищому навчальному закладі Харківському юридичному інституті із 01 вересня 1984 року по 29 червня 1988 року (01 рік 10 місяців 29 днів), періоди роботи на посадах слідчого із 01 серпня 1988 року по 11 вересня 1991 року та із 07 серпня 1998 року по 17 лютого 2003 року (07 років 07 місяців 20 днів), що в сукупності з роботою на посаді судді із 09 січня 2003 року по 22 вересня 2016 року (13 роки 07 місяців 13 днів) становить 25 років 04 місяці та 04 днів;
- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 60% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді на підставі довідки територіального управління Державної судової адміністрації у Черкаській області від 24 лютого 2020 року № 04-379/20 із урахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 01 січня 2024 року.
Позов обґрунтуваний тим, що відповідач безпідставно не врахував спірні періоди його служби в армії, навчання та роботи на посадах слідчого до стажу роботи для обрахунку щомісячного грошового утримання судді у відставці. Зазначав, що його суддівський стаж повинен становити 25 років 04 місяці та 04 дні, з яких 13 років 07 місяців 13 днів - безпосередньо стаж судді, 02 роки 02 місяці 02 дні - служба в Радянській армії, 01 рік 10 місяців 29 днів - половина строку навчання на денній формі у вищому навчальному юридичному закладі, 07 років 07 місяців 20 днів - робота на посадах слідчого. Оскільки він має повних 25 років стажу на посаді судді, щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці підлягає перерахунку, виходячи з 60% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. 
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 16 травня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 17.10.2024 № 971040165927 про відмову у перерахунку ОСОБА_1 довічного грошового утримання судді у відставці.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці: службу в Радянської армії з 01.04.1982 по 02.06.1984, половину строку навчання на денному факультеті у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського з 01.09.1984 до 29.06.1988, роботу на посадах слідчого в період з 01.08.1988 по 11.09.1991 та з 07.08.1998 по 17.02.2003, та здійснити ОСОБА_1 перерахунок і виплату довічного грошового утримання судді у відставці розмірі 60 % суддівської винагороди, визначеної у довідці Територіального управління Державної судової адміністрації у Черкаській області від 24.02.2020 № 04-379/20, починаючи з 06.06.2024, з урахуванням проведених виплат.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії за період з 01.01.2024 по 05.06.2024 залишено без розгляду.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що визначені позивачем періоди служби і роботи підлягають зарахуванню до стажу, що дає право на одержання та визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Стаж позивача, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, становить повних 25 років, тому щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці підлягає перерахунку, виходячи з 60% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Порушені права позивача можуть бути захищені судом з 06.06.2024 - тобто в межах шестимісячного строку, встановленого положеннями частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, а не з 01.01.2024, у зв`язку із чим суд залишив без розгляду позовні вимоги за період до 06.06.2024 відповідно до статті 123 КАС України.
В апеляційній скарзі ГУ ПФУ в Вінницькій області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неналежну оцінку обставин, що мають вирішальне значення для розгляду справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми Закону України №1402-VIII від 02.06.2016 «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №1402), оскільки відповідно до статей 137 і 142 цього Закону до стажу роботи на посаді судді не зараховуються періоди служби в армії, навчання у вузі, роботи на посадах слідчого та базовий розмір щомісячного грошового утримання 50 % збільшується на 2 відсотки заробітку лише за кожний повний рік роботи понад 20 років саме на посаді судді, а не іншій будь-якій посаді, яка враховується до загального стажу роботи. Вважає, що зобов`язальна частина рішення є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, визначених статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України, і суперечить нормам Порядку подання та оформлення документів для призначення/перерахунку пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, адже виплату пенсії має здійснювати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи.
Апеляційний розгляд справи відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та на основі наявних доказів.
Згідно з частинами першою та другою статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів вирішено продовжити на розумний строк її апеляційний розгляд.
Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, повноту встановлення фактичних обставин справи та їх правову оцінку, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Рішення суду щодо відмови в задоволенні частини позовних вимог (залишення їх без розгляду) ніким не оскаржено, з ним погодились сторони, тому апеляційний перегляд здійснюється в частині задоволеного позову.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що відповідно до даних трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 16.09.1991 ОСОБА_1 з 01.04.1985 по 02.06.1984 проходив військову службу в лавах Збройних Сил СРСР. Цей факт також підтверджується військовим квитком НОМЕР_2 від 01.04.1982.
Згідно із дипломом Харківського юридичного інституту від 29.06.1988 серії НОМЕР_3 позивач навчався на денній формі у зазначеному навчальному закладі з 01.09.1984 по 29.06.1988.
За довідкою Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 06.11.2017 № М-335/12/7/02-20107 позивач проходив службу в органах внутрішніх справ у період з 01.08.1988 по 11.09.1991 на посаді слідчого відділення Смілянського МВВС УВС Черкаського облвиконкому.
Із довідки Головного управління ДФС у Черкаській області від 07.11.2017 № 30685/23-00-04-216 вбачається, що позивач відповідно до послужного списку його архівної особової справи працював:
07.08.1998 - 25.11.1998 виконуючим обов`язки начальника слідчого відділу Смілянського міжрайонного головного відділу податкової міліції ДПА в Черкаській області (наказ про призначення ДПА в Черкаській області від 06.08.1998 № 72-оп);
25.11.1998 - 01.10.1999 начальником слідчого відділу Смілянського міжрайонного головного відділу податкової міліції ДПА в Черкаській області (наказ про призначення ДПА в Черкаській області від 26.11.1998 № 97-оп);
01.10.1999 - 05.07.2000 старшим слідчим слідчої групи відділу податкової міліції Смілянської ОДПІ Черкаської області (наказ про призначення ДПА в Черкаській області від 20.10.1999 № 63-о);
05.07.2000 - 02.07.2001 заступником начальника відділу податкової міліції - начальник слідчого відділення відділу податкової міліції Смілянської ОДПІ (наказ про призначення ДПА в Черкаській області від 05.07.2000 № 70-о);
02.07.2001 - 01.09.2002 старшим слідчим - старший слідчої групи міжрайонного відділу податкової міліції Смілянської ОДПІ (наказ про призначення ДПА в Черкаській області від 10.07.2001 № 62-о);
01.09.2002 - 17.02.2003 старшим слідчим - старший слідчої групи міжрайонного відділу податкової міліції Смілянської ОДПІ (наказ про призначення ДПА в Черкаській області від 01.09.2002 № 57-о).
На підставі Указу Президента України від 09.01.2003 позивача з 19.02.2003 призначено суддею Смілянського міського суду. 23.03.2004 позивача переведено на посаду судді Смілянського міськрайонного суду. Постановою Верховної Ради України від 22.09.2016 №1600-VIII позивача звільнено з посади судді, з подальшим виданням наказу від 01.10.2016 про відрахування зі штату суду.
ОСОБА_1 після звільнення з посади судді у відставку перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.
Рішенням Камянського районного суду Черкаської області від 20.02.2018 у справі №703/3318/17, яке набрало законної сили, зокрема зобов`язано Смілянське обєднане управління Пенсійного фонду України Черкаської області призначити та виплачувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90% грошового утримання судді відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2354-VI з 01 жовтня 2016 року з урахуванням виплачених сум. Зі змісту судового рішення вбачається, що такий відсоток грошового забезпечення (при базовому початковому 80%) обчислено з урахуванням періодів строкової військової служби, служби на посадах слідчого та половини стаціонарного навчання в юридичному вузі. 
Позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою від 10.10.2024 щодо проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі норм Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VІІІ (далі - Закон № 1402-VІІІ).
Згідно з принципом екстериторіальності заяву розглянуло Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та прийняло рішення від 17.10.2024 № 971040165927 про відмову у перерахунку пенсії. В обгрунтування спірного рішення відповідач послався на те, що не взято до уваги довідку Державної фіскальної служби України в Черкаській області від 07.11.2017 № 30685/23-00-04-216 та довідку Головного управління Національної поліції в Черкаській області № М-335/12/7/02-2017 від 06.11.2017, оскільки статтею 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII не передбачено зарахування періодів роботи на посадах слідчого відповідно до наданих довідок.
Не погодившись із відмовою відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Колегія суддів, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, враховує наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини четвертої статті 43 Закону України від 15 грудня 1992 року №2862-XII "Про статус суддів" зі змінами, внесеними Законом України від 24.02.1994 №4015-XI, який був чинним на час призначення позивача на посаду судді, до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
Статтею 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» було передбачено зарахування до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, крім стажу трудової діяльності, визначеної законом, половини строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби (стаття 1 втратила чинність на підставі Указу Президента від 20.03.2008 №248/2008).
У той же час, пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" від 3 вересня 2005 року №865 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 №545) було встановлено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби (постанова втратила чинність з 01.01.2011 згідно з постановою КМУ від 01.12.2010 №1028).
Отже, законодавством, чинним на час перебування позивача на посаді судді, передбачалося зарахування до стажу, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, періоду військової служби та роботи слідчим, у випадку роботи на посаді судді не менш як 10 років.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач працював на посаді судді з 19.02.2003 до 22.09.2016, тобто більше 10 років.
Згідно з пунктом 11 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції до 28.03.2015) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом (цей Закон в цілому набрав чинності 03.08.2010).
Відповідно до частин першої та другої статті 137 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон №1402-VIII), чинного з 30.09.2016, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:
1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;
2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;
3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Законом України "Про Вищу раду правосуддя" від 21.12.2016 № 1798-VIII пункт 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII доповнено абзацом четвертим такого змісту: "Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання)".
Питання гарантій незалежності суддів, їх правового захисту, матеріального та соціального забезпечення неодноразово були предметом розгляду Конституційного Суду України.
Так, Конституційний Суд України у мотивувальній частині Рішення від 14 грудня 2011 року № 18-рп/2011 вказав на неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.
До цього Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях, а саме: від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів); рішення № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року; рішенні від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці).
Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.
Таким чином, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання).
Зміст та обсяг досягнутих суддями соціальних гарантій не може бути звужено або скасовано шляхом внесення змін до законодавства.
Аналогічної правової позиції при розгляді адміністративних спорів додержується і Верховний Суд, рішення якого є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності відповідний нормативно-правовий акт.
З урахуванням наведеного, період служби в Радянській армії, половина періоду навчання позивача за денною формою у Харківському юридичному інституті та час роботи на посадах слідчого підлягають зарахуванню до стажу, що дає право на одержання та визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. 
Тому рішення відповідача щодо не зарахування спірного стажу правильно визнано судом першої інстанції протиправним і скасовано.
Отже, стаж позивача, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, становить повних 25 років.
Відповідно до частини третьої статті 142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
У зв`язку з цим обгрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що з урахуванням стажу позивача його щомісячне довічне грошове утримання становить 60 % суддівської винагороди. 
Покладення на відповідача у справі певних зобов`язань, сформульованих у резолютивній частині судового рішення, відповідає компетенції суду, визначеній статтею 245 КАС України, і не є втручанням у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень. При цьому, відповідальною за виконання зобов`язань особою є Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, яке й має завершити питання перерахунку і виплати довічного грошового утримання судді у відставці.
За часткового задоволення позову суд відповідно до частини 3 статті 139 КАС України розподілив судові витрати позивача пропорційно до задоволених позовних вимог.
Оскільки суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, то колегія суддів згідно із статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги залишає її без задоволення, а рішення суду - без змін. 
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16 травня 2025 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати ухвалення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.

Судді: Кобаль М.І.

Тереза Ю.О.