1	Справа № 335/6112/26  2-а/335/129/2026 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2026 року      м. Запоріжжя 

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Крамаренко І.А., розглянувши, у порядку спрощеного письмового провадження, адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, про визнання протиправними та скасування постанов державного виконавця, -
ВСТАНОВИВ:
01.06.2026 (сформовано 29.05.2026) позивач ОСОБА_1 , через систему «Електронний суд», звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, про визнання протиправними та скасування постанов державного виконавця, зазначивши наступне.
Головним державним виконавцем Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Козловою В.О. 29.05.2026 було заведено виконавче провадження ВП № 81134153 з примусового виконання постанови № 2306 від 20.10.2025, винесеної ІНФОРМАЦІЯ_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. На підставі вказаного виконавчого провадження виконавцем накладено арешти на грошові кошти та майно позивача.
Позивач вважає оскаржувану постанову ТЦК та СП № 2306 від 20.10.2025, а також постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 81134153 від 29.05.2026 протиправними, необґрунтованими, незаконними та такими, що підлягають скасуванню в судовому порядку. 
Позивач зазначає, що він належним чином отримував офіційну повістку від ІНФОРМАЦІЯ_2 та особисто з`явився за цією повісткою у визначений у ній час, що повністю спростовує будь-які факти ухилення від військового обліку чи мобілізаційних заходів. Однак, у подальшому позивач дізнався про внесення його персональних даних до баз розшуку Національної поліції. З метою захисту своїх прав та з`ясування обставин, позивач був змушений самостійно звернутися до органів поліції за лінією «102» та прибути до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 у супроводі правоохоронців. Під час вказаного візиту посадовими особами ТЦК було складено протокол про адміністративне правопорушення. Зі слів працівника поліції, складання цього документа позиціонувалося представниками ТЦК як необхідна внутрішня процедура для зняття позивача з бази розшуку. Відомості в протоколі не відповідали фактичним обставинам справи та містили недостовірні факти порушення правил військового обліку. У подальшому саме цей конкретний протокол був направлений до органів поліції як правова підстава для зняття обмежень та виключення особи з баз розшуку. Через категоричну незгоду з вигаданими у протоколі даними позивач відмовився від його підписання. В порушення вимог статей 254, 256, 268 та 277-2 КУпАП, посадові особи РТЦК відмовилися вручити позивачу копію цього протоколу на місці, а також у подальшому не надіслали та не вручили йому офіційного письмового повідомлення про дату, час і місце розгляду адміністративної справи за цим протоколом. Такими протиправними діями РТЦК повністю позбавив позивача права на захист, передбаченого ст. 268 КУпАП та ст. 59 Конституції України, а саме: права користуватися правовою допомогою, подавати докази, заявляти клопотання та давати пояснення. Розгляд справи відбувся за повної відсутності особи та без належного письмового виклику. 
Оскаржувана постанова ТЦК винесена 20.10.2025, проте головний державний виконавець Козлова В.О. відкрила виконавче провадження ВП № 81134153 лише 29.05.2026 — тобто після спливу понад семи місяців з дати її винесення, в порушення вимог ч.1 ст.303 КУпАП, якою передбачено, що постанова про накладення адміністративного стягнення не підлягає виконанню, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. Отже, після спливу тримісячного строку, передбаченого ст. 303 КУпАП, оскаржувана постанова втратила можливість примусового виконання, а будь-які виконавчі дії щодо її реалізації не можуть здійснюватися незалежно від формального моменту відкриття виконавчого провадження. Таким чином, у державного виконавця були відсутні законні підстави для відкриття виконавчого провадження ВП № 81134153 та для застосування будь-яких заходів примусового виконання, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» та ст. 308 КУпАП, включаючи стягнення подвійного розміру штрафу та застосування обмежувальних заходів. Незважаючи на це, державний виконавець Козлова В.О. 29.05.2026 винесла постанову про арешт коштів боржника, а 04.06.2026 — постанову про арешт всього майна, у тому числі нерухомого майна позивача (дві квартири у м. Запоріжжя) та транспортного засобу ЗАЗ (державний номер НОМЕР_1 ), що свідчить про застосування заходів примусового виконання поза межами строків та повноважень, визначених законом. З огляду на те, що виконавче провадження відкрито та здійснювалося щодо постанови, яка втратила можливість примусового виконання у зв`язку із пропуском строку, передбаченого ст. 303 КУпАП, усі винесені в його межах постанови державного виконавця є протиправними, такими, що прийняті без належних правових підстав, та підлягають скасуванню судом.
Також зазначено, що оскаржувана постанова № 2306 від 20.10.2025 позивачу не вручалась і поштовим зв`язком на його адресу не надсилалась. Про існування штрафу позивач дізнався виключно 29.05.2026 - з наявних обмежень на банківських рахунках, що були встановлені на підставі постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження ВП № 81134153 від 29.05.2026. 
З огляду на викладене, просить суд.
1. Визнати причини пропуску строку на оскарження постанови поважними та поновити ОСОБА_1 строк на оскарження.
2. Визнати протиправною та скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_2 № 2306 від 20.10.2025.
3. Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Лівобережного ВДВС у місті Запоріжжі Козлової В.О. від 29.05.2026 про відкриття виконавчого провадження ВП № 81134153, а також скасувати всі наступні постанови та виконавчі дії, вчинені в межах вказаного виконавчого провадження.
4. Визнати протиправними та скасувати постанову головного державного виконавця Лівобережного ВДВС у місті Запоріжжі Козлової В.О. від 29.05.2026 про арешт коштів боржника та постанову від 04.06.2026 про арешт майна боржника у виконавчому провадженні ВП № 81134153.

Відповідно до письмового відзиву на позовну заяву, поданого представником відповідача Доскач К.С., проти задоволення позову заперечує, та просить у задоволенні вимог позивача відмовити, посилаючись на наступне. Громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебував на військовому обліку ІНФОРМАЦІЯ_1 з 15.02.2024. Підлягає призову на військову службу під час мобілізації. Громадянин ОСОБА_1 отримав повістку про необхідність з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить відмітка з його особистим підписом на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. За вказаною повісткою громадянин ОСОБА_1 не з`явився, про причини неявки ІНФОРМАЦІЯ_4 не повідомив. 
Згідно з Правилами військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, закріплених у Додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні: 1) перебувати на військовому обліку: за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання - у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані СБУ - у Центральному управлінні або регіональних органах СБУ (далі - органи СБУ), військовозобов`язані Служби зовнішньої розвідки - у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки). Крім того, призовники, військовозобов`язані та резервісти, які проживають в селах та селищах, а також у містах, де відсутні відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, повинні перебувати на персональнопервинному військовому обліку у відповідних виконавчих органах сільських, селищних, міських рад; 2) прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів; 8) особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, зазначених у статті 7 Закону України “Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів”, а також надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”. 
Згідно з пунктом 3 Додатку 1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних призовники і військовозобов`язані за порушення встановлених пунктами 1 і 2 цього додатка, а також за порушення законодавства про військовий обов`язок і військову службу, про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, умисне псування військово-облікових документів чи втрату їх з необережності, неявку за викликом до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки (органів СБУ) без поважних причин, за несвоєчасне повідомлення обліковому органу, де перебувають на військовому обліку, даних про зміну їх сімейного стану, стану здоров`я (після тривалого лікування хвороби та (або) хвороби, яка спричинила часткову (повну) втрату працездатності), адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи і посади притягуються до адміністративної відповідальності у порядку, визначеному Кодексом України про адміністративні правопорушення. 
Пунктом 24 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 визначено, що у разі неприбуття у строк, визначений у повістці, громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше ніж протягом трьох днів від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ), повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або Документ сформований в системі «Електронний суд» 18.06.2026 5 регіональних органів СБУ) або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.
На підставі вищевикладеного 08.10.2025 громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , був визначений як особа яка скоїла адміністративне правопорушення та був поданий у розшук органами Національної поліції. Також повідомляє, що згідно з вимогами чинного законодавства протокол складається у присутності особи, на яку складається протокол після підтвердження особистості документально. Громадянин ОСОБА_1 був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_1 працівниками поліції ДОП ВП1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області 09.10.2025, як порушник правил військового обліку. В той же день, 09.10.2025, відносно громадянина ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення №2306. Від надання пояснень та від підпису у протоколі про адміністративне правопорушення громадянин ОСОБА_1 відмовився. В усному порядку був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення. Громадянин ОСОБА_1 на розгляд справи про адміністративне правопорушення не з`явився, про поважні причини неявки не повідомив, заяв або клопотань не подавав. Таким чином, розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно громадянина ОСОБА_1 було здійснено на підставі матеріалів, наявних у справі.
При цьому у розумінні статті 268 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210 КУпАП не передбачає обов`язкової участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Отже, позивач, будучи сповіщеним про день розгляду справи на розгляд справи не з`явився, клопотання про відкладення розгляду справи не подав, відтак прийняття оскаржуваної постанови без участі позивача зумовлено його власною поведінкою. В подальшому копія постанови по справі про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення була направлена на адресу позивача засобами поштового зв`язку. 

Ухвалою судді від 03.06.2026, позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження - залишено без руху. Встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви терміном 10 (десять) календарних днів з дня вручення (отримання) ухвали про залишення позовної заяви без руху. У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову - відмовлено.
05.06.2026 позивач ОСОБА_1 , через систему «Електронний суд», подав до суду заяву про усунення недоліків, до якої долучено оновлену позовну заяву, в якій, окрім іншого, міститься вимога, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні №81134153 від 29.05.2026 та зобов`язати Лівобережний відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешти.
Ухвалою судді від 12.06.2026, заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - повернуто заявнику.
Ухвалою судді від 12.06.2026, позовну заяву (оновлену) ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, про визнання протиправними та скасування постанов державного виконавця – залишено без руху. Встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви терміном 5 (п`ять) календарних днів з дня вручення (отримання) ухвали про залишення позовної заяви без руху.
16.06.2026 позивач ОСОБА_1 , через систему «Електронний суд», подав до суду заяву про усунення недоліків.
Ухвалою судді від 17.06.2026, відкрито провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, про визнання протиправною та скасування постанов державного виконавця. Розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження із особливостями, встановленими ст.ст. 268–272, 286 КАС України. Судове засідання у справі провести без повідомлення (виклику) сторін, у якому вирішити питання про поновлення строку на оскарження постанови. Витребувано з ІНФОРМАЦІЯ_1 матеріали справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП (постанова про адміністративне правопорушення №2306 від 20.10.2025).
19.06.2026 до суду, через систему «Електронний суд», від представника відповідача Доскач К.С. надійшов відзив на позовну заяву з доданими матеріалами справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 
19.06.2026 до суду, через систему «Електронний суд», від позивача надійшла відповідь на відзив та заява про компенсацію судових витрат.

Щодо вирішення питання про поновлення строку на оскарження постанови, суд виходить з наступного.
Встановлено, що оскаржувана постанова винесена 20.10.2025, зазначений позов подано 29.05.2026, у зв`язку з чим, десятиденний строк звернення до суду, позивачем пропущений.
Однак, позивач просить суд визнати поважними причини пропуску строку та поновити строк на оскарження постанови, оскільки постанову №2306 від 20.10.2025 позивач ОСОБА_1 не отримував, а дізнався 29.05.2026 з наявних обмежень на банківських рахунках.
Відповідно до наданих відповідачем, на вимогу суду, матеріалів справи відносно ОСОБА_1 не вбачається відомостей щодо дати отримання позивачем оскаржуваної постанови, як і не надано жодних інших доказів вручення та/або направлення та отримання ОСОБА_1 копії оскаржуваної постанови від 20.10.2025.
Відповідно до ч.1 ст.121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Отже, вказані обставини, зазначені позивачем, суд вважає поважними причинами пропуску строку, що свідчить про необхідність поновити позивачу строк звернення до адміністративного суду.
З огляду на викладене, клопотання позивача про поновлення строку на оскарження постанови №2306 від 20.10.2025 - підлягає задоволенню, а строк звернення ОСОБА_1 до адміністративного суду поновленню.
Суд, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши у сукупності усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного.
Частинами 1, 2 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Так, згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Стаття 280 КУпАП вимагає від органу (посадової особи) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Згідно зі ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі, яка, зокрема, повинна містити опис обставин, установлених під час розгляду справи, прийняте у справі рішення.
Аналізуючи наведені положення законодавства, слід дійти висновку, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, оцінити наявні докази. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в т.ч. вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
При цьому, суд враховує, що особа вважається невинуватою до тих пір, поки її вина не буде доказана у встановленому законом порядку. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України)
У зв`язку із застосуванням даного принципу саме відповідач, як особа, що виявила факт адміністративного правопорушення, повинен довести наявність події і складу адміністративного правопорушення та винуватість особи, тобто наявність законних підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Крім того, відповідно до вимог статей 9, 77 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. При цьому, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Судом встановлено, що 20.10.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 полковником ОСОБА_2 було розглянуто справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 та встановлено, що під час загальної мобілізації, громадянину ОСОБА_1 , 31 липня 2025 року AT «Укрпошта» була вручена повістка, про необхідність прибуття 05 серпня 2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 , для визначення призначення на особливий період, проте ОСОБА_1 не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_1 в зазначені в повістці час та дату, в період з 05 серпня 2025 року до 09 жовтня 2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 не з`являвся, та доказів наявності поважних причин неприбуття за повісткою, не надав, чим порушив вимоги частини першої та частини третьої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Враховуючи, що вищезазначені дії (бездіяльність) скоєні особою в умовах особливого періоду, громадянин ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі — КУпАП), та на нього накладено штраф у сумі 17 000,00 грн.
При цьому, відповідно до протоколу №2306 від 09.10.2025, вбачається, що позивачу ОСОБА_1 роз`яснено зміст ст.63 Конституції України, а також права та обов`язки, передбачені ст.268 КУпАП, і повідомлено про розгляд справи про адміністративне правопорушення, яке відбудеться о 10.00 год. 20.10.2025 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 каб.№1. У графі «від пояснення та підписання протоколу відмовився; від отримання другого примірника протоколу відмовився, у присутності свідків: підписи двох свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 »
Разом з тим, встановлено, що ОСОБА_1 09.10.2025 працівниками поліції був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, убачається, що позивач ОСОБА_1 31.07.2025 особисто (підпис) отримав повістку ТЦК та СП (Центр. 05.08). При цьому, отримання повістки не заперечує і сам ОСОБА_1 , хоча не зазначає дату отримання.
Отже, твердження позивача щодо своєчасного з`явлення за вказаною повісткою (05.08.2025) до ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд вважає не доведеними, оскільки жодних доказів на підтвердження таких обставин суду не надано.
Разом з тим, аналіз вищевказаних доказів, свідчить про те, що ОСОБА_1 був присутній при складенні протоколу №2306 від 09.10.2025, в якому зазначено час та дату розгляду справи про адміністративне правопорушення, та від його підписання та отримання відмовився в присутності двох свідків, що, зокрема, підтверджується довідкою про його доставку 09.10.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Тобто, порушень прав позивача під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та винесення оспорюваної постанови судом не встановлено.
Таким чином, судом встановлено достатньо фактів, які свідчать про правомірність винесеної постанови №2306 від 20.10.2025, які випливають, зокрема, із обставин та доказів наданих позивачем.
Також, судом встановлено, що відповідно до постанови головного державного виконавця Лівобережного ВДВС у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 29.05.2026 відкрито виконавче провадження №81134153 про примусове виконання постанови №2306 виданої 20.10.2025 відносно ОСОБА_1 .
Постановою державного виконавця про арешт коштів боржника від 29.05.2026, у ВП №81134153, звернуто стягнення на кошти на рахунках боржника ОСОБА_1 .
Постановою державного виконавця про арешт майна боржника від 04.06.2026, у ВП №81134153, накладено арешт на нерухоме майно та на транспортний засіб, яке належить ОСОБА_1 .
Так, підставою для прийняття оспорюваного рішення (постанови №2306 від 20.10.2025) стало те, що ОСОБА_1 не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_1 в зазначені в повістці час та дату, а саме 05 серпня 2025 року, та доказів наявності поважних причин неприбуття за повісткою, не надав, чим порушив вимоги частини першої та частини третьої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію встановлена статтею 210-1 КУпАП.
За частиною першою статті 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з частиною третьою наведеної статті вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Спеціальним законом, який визначає, зокрема обов`язки громадян щодо здійснення мобілізації в особливий період, є Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі - Закон № 3543/зі змінами та доповненнями згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» № 3633-IX від 11 квітня 2024 року).
За визначенням абзацу 5 частини першої статті 1 Закону № 3543-XII особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022 на території України введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року, який триває і досі.
Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 03 березня 2022 року № 2105-IX затверджено Указ Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року № 65/2022, яким оголошено проведення загальної мобілізації, яка триває і досі.
Диспозиція вказаної норми (ст.210-1 КУпАП) є бланкетною та відсилає до іншого законодавства, яке зокрема регулює порядок проведення правил військового обліку.
Пунктами 28-30-3 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, що затверджений Постановою КМУ №560 від 16.05.2024, визначено таке.
Виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки (додаток 1) (п.28).
У повістці зазначаються: прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) і дата народження громадянина, якому адресована повістка; найменування районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділів чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіонального органу СБУ, що видав повістку; мета виклику до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділів чи відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ; місце, день і час явки за викликом; найменування посади, власне ім`я та прізвище, підпис посадової особи, яка видала повістку, та дата її підписання - для повісток, оформлених на бланку. Такі повістки скріплюються гербовою печаткою; прізвище та власне ім`я керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу, дата накладення кваліфікованого електронного підпису - для повісток, сформованих за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів; реєстраційний номер повістки; роз`яснення про наслідки неявки і про обов`язок повідомити про причини неявки. (п.29)
Повістка може формуватися за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів або оформлюватися на бланку, який заповнюється представником районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
У відповідності до п. 3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.
У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.
Відповідно до п. 21 Порядку Проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 16.05.2024 (далі - Порядку), за викликом районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувальних органів) резервісти та військовозобов`язані зобов`язані з`являтися у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки), проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.
Згідно п. 24 Порядку, у разі неприбуття у строк, визначений у повістці, громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше ніж протягом трьох днів від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ), повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ) або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.
У відповідності до п. 41 Порядку, належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є, у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора.
Як вбачається з матеріалів справи, досліджених судом, позивач ОСОБА_1 у встановленому законом порядку отримав 31.07.2025 повістку про необхідність з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_6 05.08.2025.
Законодавчий припис про з`явлення військовозобов`язаного за повісткою, яка належним чином вручена, покладає на особу обов`язок з`являтися у строк та місце, зазначені в повістці.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оспорювана постанова (№2306 від 20.10.2025), ухвалена уповноваженою посадовою особою, в порядку та спосіб, встановлені законодавством, стягнення накладено в межах санкції статті КУпАП та з дотриманням строків накладення адміністративного стягнення, а тому підстави для задоволення позовної заяви, в цій частині, відсутні.
При цьому суд критично ставиться до твердження позивача про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, оскільки доводи позивача спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджуються та зводяться до намагання уникнути відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Отже, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 71 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову, що відповідає правій позиції Верховного Суду, яка викладена у постановах від 14.03.2018 у справі № 760/2846/17 та від 14.02.2018 по справі № 536/583/17.
Відповідачем на дотримання вимог ч. 2 ст. 77 КАС України доведено правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності, адже зміст оскаржуваної постанови відображає склад адміністративного правопорушення.
Таким чином, суд дійшов висновку, що начальник ЦОРТЦК та СП ОСОБА_2 діяв правомірно, врахувавши всі обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 в період з 05.08.2025 по 09.10.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_5 не з`явився, доказів наявності поважних причин неприбуття за повісткою не надав, чим порушив обов`язок громадян, встановлений Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, за наслідками чого виніс постанову про накладення адміністративного стягнення у відповідності до вимог чинного законодавства.
При цьому, суд відхиляє доводи позивача про наявність істотних порушень процедури притягнення його до адміністративної відповідальності, оскільки обставини вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджені наявними матеріалами справи, що спростовує твердження позивача, викладені у позові. 
Враховуючи викладене, суд вважає, що оспорювана постанова про накладення адміністративного стягнення №2306 від 20.10.2025 є правомірною, і підстав для її скасування не вбачає, обставини вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджені наявними матеріалами справи.
У відповідності до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог, у цій частині, слід відмовити.

Щодо вимог позивача про визнання протиправними та скасування постанов державного виконавця, суд приходить до наступного.
Не погоджуючись з правомірністю прийняття державним виконавцем Лівобережного відділу ДВС у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції постанови про відкриття провадження, постанови про арешт майна боржника, постанови про арешт коштів боржника, у виконавчому провадженні №81134153, позивач звернувся з даним позовом до суду, з приводу чого суд зазначає таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.
Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі по тексту також - Закон №1404-VIII).
Згідно зі статтею 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За змістом частини першої статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до частини першої статті 4 Закону № 1404-VIII у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання. У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.
Положеннями частини четвертої статті 4 Закону № 1404-VIII встановлено вичерпний перелік підстав, за яких виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, а саме, зокрема, якщо: 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Системний аналіз означених правових норм дає підстави для висновку, що за наслідками перевірки виконавчого документа на відповідність його встановленим Законом № 1404-VIII вимогам у випадку невідповідності таким вимогам у виконавця виникає імперативно встановлений обов`язок повернути виконавчий документ за наявності підстав, вичерпний перелік яких міститься в частині четвертій статті 4 Закону №1404-VIII.
Спір у цій справі виник у зв`язку з тим, що позивач не погоджується з наявністю у відповідача підстав для відкриття виконавчого провадження №81134153 у зв`язку з пропуском строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Відповідно до частин першої, другої статті 12 Закону №1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.
Відповідно до пункту 10-2 розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1404-VIII тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в ухвалі від 12.11.2025 у справі №139/179/25, тлумачення підпункту 4 пункту 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VIII, з урахуванням мети його прийняття згідно із Законом від 15.03.2022 №2129-IX, свідчить, що ця норма застосовна лише до процесуальних строків, в межах яких сторони виконавчого провадження мають право вчинити певну дію. Наприклад, пред`явити виконавчий документ до виконання (стаття 12 Закону). Натомість підпункт 4 пункту 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VIII не поширюється на строки оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби у виконавчому провадженні.
Так, спірною постановою державного виконавця від 29.05.2026 відкрито виконавче провадження №81134153 з примусового виконання постанови по справ про адміністративне правопорушення №2306 від 20.10.2025 про стягнення з позивача штрафу у розмірі 34 000,00 грн.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення №2306 від 20.10.2025 набирає чинності з моменту її винесення. Строк пред`явлення до виконання - 3 місяці.
Водночас, враховуючи пункт 10-2 розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1404-VIII, строк для пред`явлення до примусового виконання постанови по справі про адміністративне правопорушення №2306 від 20.10.2025, було перервано, що має наслідком відсутність підстав вважати пропущеним строк пред`явлення її до виконання.
Таким чином, ІНФОРМАЦІЯ_7 при пред`явленні вищевказаної постанови по справі про адміністративне правопорушення не пропущений законодавчо встановлений тримісячний строк її пред`явлення до виконання.
Інших доводів, що можуть вплинути на правильність вирішення судом спору, що розглядається, матеріали справи не містять.
Відтак, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити повністю.
Відповідно до положень ст. 139 КАС України питання про розподіл судових витрат судом не вирішується. 

Керуючись ст.ст. 139, 241-246, 250, 286 КАС України, суд,-
УХВАЛИВ:

Визнати поважними причини пропуску строку звернення ОСОБА_1 до адміністративного суду та поновити пропущений строк.

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, - залишити без задоволення. 
Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення №2306 від 20.10.2025, складену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 , відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу у розмірі 17 000,00 грн. - залишити без змін.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання протиправними та скасування постанов державного виконавця – відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення суду складено 09 липня 2026 року.

Суддя       І.А. Крамаренко