Справа № 950/847/26
Номер провадження 3/950/446/26
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 липня 2026 року м.Лебедин
Суддя Лебединського районного суду Сумської області Бакланов Р. В., 
з участю секретаря судового засідання Гладкової С.В., захисника Лопушенка А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли з відділення поліції № 3 (м. Лебедин) Сумського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області, про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
за частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 622514, складеного 23 березня 2026 року старшим інспектором відділення поліції № 3 (м. Лебедин) Сумського районного управління поліції ГУНП в Сумській області капітаном поліції Птіциним Юрієм Юрійовичем, ОСОБА_1 поставлено у вину те, що 23 березня 2026 року о 20 годині 31 хвилині в м. Лебедині по вул. Михайлівській (Першогвардійській), 42 він керував автомобілем Volkswagen Passat, державний номерний знак НОМЕР_1 , маючи ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, мляву мову та нестійку ходу, після чого відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою спеціального технічного засобу Drager та в закладі охорони здоров`я, чим порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху України. Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за частиною першою статті 130 КУпАП. У протоколі як технічний засіб відеозапису зазначено нагрудну камеру BM00049. 
22 червня 2026 року представник ОСОБА_1 адвокат Халупко С.В. подав письмові пояснення, в яких просив долучити їх до матеріалів справи, надати стороні захисту відеозаписи та закрити провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП. Захисник посилався на відсутність належного підтвердження законної причини зупинки транспортного засобу, недоведеність факту керування, неналежне роз`яснення прав, відсутність чіткої пропозиції пройти огляд, недотримання встановленої процедури огляду, суперечності у зазначених поліцейським ознаках сп`яніння та недостатність доказів для висновку про винуватість ОСОБА_1 
10 липня 2026 року адвокат Халупко С.В. подав додаткові письмові пояснення, в яких зазначив, що протокол, акт огляду, направлення та відеозапис не утворюють належної, допустимої, достовірної та достатньої сукупності доказів. Захисник звернув увагу на відсутність у матеріалах рапорту поліцейського, хоча такий документ зазначений у протоколі як додаток, відсутність підписів ОСОБА_1 у пунктах протоколу щодо роз`яснення прав та ознайомлення з його змістом, відсутність запису про відмову від підпису, несвоєчасне роз`яснення прав, а також на те, що відеозапис не підтверджує усвідомленої, однозначної та добровільної відмови від проходження огляду. 
У судовому засіданні адвокат заявив клопотання про закриття провадження у справі, підтримав подані письмові пояснення та зазначив, що працівником поліції не було сформульовано ОСОБА_1 чіткої і зрозумілої пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння ані на місці зупинки транспортного засобу, ані в закладі охорони здоров`я. За твердженням захисника, окремі репліки поліцейського щодо приладу Drager не можуть вважатися належною вимогою пройти огляд у встановленому законом порядку, а відповіді ОСОБА_1 , вирвані із загального контексту розмови, не можуть бути витлумачені як однозначна відмова.
Також адвокат зазначив, що права, передбачені статтею 268 КУпАП і статтею 63 Конституції України, були роз`яснені ОСОБА_1 лише після того, як працівник поліції фактично завершив оформлення протоколу про адміністративне правопорушення. За таких обставин ОСОБА_1 не мав можливості до складання протоколу належним чином скористатися правом на правничу допомогу, надати пояснення та зауваження, заявити клопотання або усвідомлено визначити свою процесуальну позицію.
Дослідивши матеріали справи, переглянувши відеозапис, заслухавши захисника та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до таких висновків.
Відповідно до статті 7 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, а застосування заходів відповідальності можливе лише на підставах і в порядку, встановлених законом.
Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин справи та вирішення її в точній відповідності із законом. Згідно зі статтею 280 КУпАП суд зобов`язаний з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, а також установити інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. 
Частина перша статті 130 КУпАП передбачає відповідальність, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Отже, для наявності складу цієї форми адміністративного правопорушення необхідно встановити сукупність взаємопов`язаних обставин: особа повинна керувати транспортним засобом; у поліцейського мають бути передбачені законом підстави для проведення огляду; водієві має бути висунута чітка, зрозуміла та законна вимога пройти огляд у визначеному порядку; особа повинна усвідомлювати зміст цієї вимоги; після цього має бути зафіксована її однозначна відмова. 
Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України встановлено обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти у встановленому порядку медичний огляд з метою визначення стану сп`яніння. Саме існування належно сформульованої вимоги поліцейського є юридичною передумовою виникнення відповідного обов`язку водія. 
За змістом статті 266 КУпАП та Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС України і МОЗ України від 9 листопада 2015 року № 1452/735, огляд на місці зупинки проводиться поліцейським із застосуванням спеціального технічного засобу та відеофіксації, а у передбачених законом випадках огляд проводиться у закладі охорони здоров`я. Чинна редакція Інструкції передбачає обов`язковість відеофіксації огляду на місці зупинки та долучення матеріалів відеозапису до протоколу. 
Таким чином, відповідальність настає не за будь-яку незгоду особи з поліцейським, не за небажання відповідати на запитання і не за окрему репліку, зміст якої допускає різне тлумачення, а саме за свідому й однозначну відмову від конкретно запропонованого огляду, порядок проведення якого доведено до відома водія.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами є фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність правопорушення, винуватість особи та інші істотні обставини. Обов`язок щодо збирання доказів покладено на осіб, уповноважених складати протоколи.
За статтею 252 КУпАП докази оцінюються за внутрішнім переконанням, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності. Жоден доказ, у тому числі протокол про адміністративне правопорушення, не має наперед установленої сили.
Протокол про адміністративне правопорушення є процесуальним документом, у якому посадова особа формулює обвинувачення та фіксує відомості, що, на її думку, свідчать про вчинення правопорушення. Водночас сам протокол не може автоматично підтверджувати всі викладені в ньому обставини, якщо вони заперечуються особою та не узгоджуються з об`єктивними доказами.
Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 наголосив, що складовою презумпції невинуватості є принцип in dubio pro reo, відповідно до якого сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості, а обов`язок доведення вини покладається на державу. 
Європейський суд з прав людини у справі «Надточій проти України» визнав, що провадження щодо адміністративного правопорушення, з огляду на характер обвинувачення та санкції, може належати до кримінальної сфери в розумінні статті 6 Конвенції. Тому в такому провадженні мають забезпечуватися відповідні гарантії справедливого судового розгляду. 
У справі «Карелін проти Росії» Європейський суд з прав людини звернув увагу на ризик порушення безсторонності, коли суд за відсутності сторони обвинувачення фактично перебирає її функції. З огляду на це суд не вправі самостійно відшукувати докази вини, доповнювати фабулу протоколу, встановлювати замість поліцейського зміст невисловленої вимоги або тлумачити неоднозначну поведінку особи виключно на користь обвинувачення. 
Оцінюючи довід захисту щодо незаконності зупинки транспортного засобу, суд зазначає таке.
З дослідженого відеозапису вбачається, що як причину зупинки працівник поліції називає іноземну реєстрацію автомобіля. Захисник стверджував, що іноземна реєстрація транспортного засобу за жодних умов не може бути підставою для його зупинки.
Такий довід у наведеному категоричному формулюванні суд відхиляє.
Пункт 10 частини першої статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» допускає зупинення транспортного засобу, зареєстрованого в іншій країні, з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщувала його в митний режим транзиту. Отже, іноземна реєстрація автомобіля за наявності визначеної законом мети може становити правову підставу для його зупинення. 
Разом із тим частина третя статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» зобов`язує поліцейського повідомити водію конкретну причину зупинки з детальним описом передбаченої законом підстави. На відеозаписі працівник поліції не повідомляє, що зупинка здійснюється саме з метою перевірки обставин ввезення автомобіля, його передачі іншій особі або дотримання митного режиму. Поліцейський обмежується загальним посиланням на іноземну реєстрацію, не конкретизуючи передбаченої пунктом 10 частини першої статті 35 Закону мети. Рапорт, який міг би містити додаткове пояснення цих обставин і який зазначений у протоколі серед додатків, у матеріалах справи відсутній.
Тому суд не погоджується з твердженням захисту про безумовну відсутність законної підстави для зупинки будь-якого автомобіля іноземної реєстрації, однак визнає обґрунтованим довід про те, що конкретна причина і передбачена законом мета зупинки ОСОБА_1 належним чином не були повідомлені та не підтверджені матеріалами справи.
Водночас саме по собі порушення порядку повідомлення причини зупинки не є єдиною і самодостатньою підставою для закриття цього провадження. Воно підлягає оцінці разом з іншими недоліками доказування та процедури.
Щодо факту керування транспортним засобом суд зазначає, що частина перша статті 130 КУпАП передбачає відповідальність за відмову від огляду саме особи, яка керує транспортним засобом. Перебування біля автомобіля, у його салоні або на місці водія після припинення руху без додаткових доказів не завжди є тотожним установленому факту керування.
Досліджений відеозапис не містить повного безперервного відображення руху автомобіля Volkswagen Passat, моменту подання вимоги про зупинку та безпосереднього спостереження за ОСОБА_1 за кермом під час руху. Свідків факту керування не залучено, письмових пояснень очевидців не долучено, а рапорт працівника поліції у справі відсутній.
Запис у протоколі про керування автомобілем є доказом, який підлягає оцінці разом з іншими матеріалами, однак за наведених обставин він не усуває всіх сумнівів щодо цієї ознаки складу правопорушення. Разом із тим, навіть незалежно від остаточного вирішення питання про доведеність факту керування, інші обов`язкові елементи інкримінованої відмови від огляду належними доказами не підтверджені.
Оцінюючи зазначені в матеріалах ознаки алкогольного сп`яніння, судом установлено істотні розбіжності.
У протоколі серії ЕПР1 № 622514 зазначено запах алкоголю з порожнини рота, мляву мову та нестійку ходу. В акті огляду зазначено запах алкоголю з порожнини рота та хитку ходу. У направленні на медичний огляд зазначено запах алкоголю з порожнини рота та мляву ходу.
Поняття «млява мова», «нестійка хода», «хитка хода» і «млява хода» відображають різні фактичні спостереження. Якби ці ознаки були безпосередньо виявлені та належно зафіксовані, їх опис у документах, складених однією посадовою особою в межах однієї події, мав би бути послідовним.
На відеозаписі поліцейський повідомляє переважно про запах алкоголю. Водночас не зафіксовано перевірки ходи, координації рухів або мовлення ОСОБА_1 , не роз`яснено, у чому саме проявляється нестійкість, хиткість чи млявість ходи, а також не наведено об`єктивних проявів млявої мови.
Суд ураховує, що запах алкоголю з порожнини рота сам по собі належить до ознак, які можуть бути підставою для пропозиції пройти огляд. Проте ця ознака не доводить стану сп`яніння і не замінює обов`язкової процедури огляду. Наявність запаху також не звільняє поліцейського від обов`язку сформулювати водієві чітку вимогу пройти огляд та належно зафіксувати відповідь на таку вимогу.
Ключовим для вирішення справи є зміст відеозапису в частині пропозиції пройти огляд та відповіді ОСОБА_1 .
Переглядом відеозапису судом встановлено, що працівник поліції веде з ОСОБА_1 розмову, повідомляє про відчутний запах алкоголю та згадує про прилад Drager. Водночас відеозапис не містить чіткої, послідовної та однозначної пропозиції такого змісту, з якого ОСОБА_1 міг би зрозуміти, що йому офіційно пропонується пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки із застосуванням конкретного спеціального технічного засобу.
Працівник поліції не викладає належним чином порядок проведення огляду, не з`ясовує у зрозумілій формі згоду чи незгоду ОСОБА_1 на його проведення та не ставить окремого недвозначного запитання, відповідь на яке могла б бути достовірно кваліфікована як відмова.
Окремої, чіткої та самостійної пропозиції пройти огляд у закладі охорони здоров`я відеозапис також не містить. ОСОБА_1 не повідомлено найменування відповідного закладу, не запропоновано прослідувати до нього та не з`ясовано однозначно, чи відмовляється він від проходження огляду саме в закладі охорони здоров`я.
Факт подальшого заповнення поліцейським акта огляду та направлення до закладу охорони здоров`я не може замінити фактичної пропозиції пройти огляд. Процесуальний бланк, складений після події, лише фіксує позицію його автора, але не доводить, що відповідна пропозиція була реально, зрозуміло та своєчасно доведена до особи.
Відповіді ОСОБА_1 , зафіксовані під час загальної розмови, не містять чіткого висловлювання про відмову від огляду на місці зупинки та в закладі охорони здоров`я після належного роз`яснення суті й порядку такого огляду. Їх зміст допускає різне розуміння та не може бути доповнений припущенням суду про те, що особа нібито усвідомлювала невисловлену належним чином вимогу.
Суд приходить до висновку, що за відсутності чіткої пропозиції пройти огляд неможливо встановити й юридично значущу відмову від цієї пропозиції. Обов`язок пройти огляд, передбачений пунктом 2.5 Правил дорожнього руху, виникає у відповідь на конкретну вимогу поліцейського. Якщо зміст вимоги не визначений або не доведений, висновок про умисне невиконання такого обов`язку ґрунтувався б на припущенні.
Щодо роз`яснення процесуальних прав судом установлено таке.
Стаття 268 КУпАП гарантує особі право ознайомлюватися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися правничою допомогою, виступати рідною мовою, користуватися послугами перекладача та оскаржувати постанову.
Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на професійну правничу допомогу, а стаття 63 Конституції України передбачає право особи не давати пояснень щодо себе та близьких родичів. Ці права повинні бути не декларативними, а реальними та своєчасними. 
За змістом статті 256 КУпАП при складенні протоколу особі роз`яснюються її права й обов`язки, про що робиться відмітка. Протокол підписується особою, яка його склала, та особою, яка притягається до відповідальності, а в разі відмови від підписання про це робиться відповідний запис.
Дослідженням відеозапису встановлено, що права ОСОБА_1 були роз`яснені після фактичного складення протоколу про адміністративне правопорушення. До цього поліцейський уже повідомив про оформлення матеріалів за статтею 130 КУпАП та зафіксував поведінку ОСОБА_1 як відмову від огляду.
Така послідовність не забезпечила ОСОБА_1 можливості до завершення оформлення протоколу усвідомити своє процесуальне становище, скористатися правничою допомогою, заявити клопотання, надати пояснення та зауваження щодо порядку проведення огляду і змісту внесених до протоколу відомостей.
У пункті 13 протоколу, який стосується роз`яснення прав та обов`язків, підпис ОСОБА_1 відсутній. Його підпис також відсутній у пункті 18 щодо ознайомлення зі змістом протоколу та отримання другого примірника. Запису про відмову ОСОБА_1 від підписання протоколу або його відповідних пунктів не зроблено. 
Суд зазначає, що відсутність підпису особи у протоколі не в усіх випадках автоматично зумовлює недопустимість цього документа. Якщо відмова від підпису належно зафіксована відеозаписом або відповідним записом у протоколі, такий недолік може бути оцінений разом з іншими доказами. Проте у цій справі відсутність підписів поєднується з відсутністю передбаченого законом запису про відмову від підписання та з об`єктивно зафіксованим несвоєчасним роз`ясненням прав. Тому цей недолік є не суто формальним, а підтверджує, що належна процесуальна процедура під час оформлення матеріалів не була дотримана.
Стосовно доводу захисту про нероз`яснення ОСОБА_1 юридичних наслідків відмови від огляду суд зазначає, що закон не встановлює окремої обов`язкової умови, за якою до кожної пропозиції пройти огляд поліцейський повинен дослівно оголосити санкцію частини першої статті 130 КУпАП. Тому саме по собі нероз`яснення розміру штрафу або строку позбавлення права керування не є самостійною підставою для висновку про відсутність складу правопорушення.
Разом із тим водій повинен розуміти, що йому висунуто саме офіційну вимогу пройти огляд у встановленому порядку, а не поставлено загальне чи побутове запитання. У цій справі такої чіткої вимоги не зафіксовано, а процесуальні права роз`яснено лише після оформлення протоколу. Тому поведінку ОСОБА_1 неможливо достовірно оцінити як усвідомлену та однозначну відмову.
Щодо доводу про неналежне долучення відеозапису суд зазначає, що електронний носій фактично міститься у матеріалах справи, відеофайл відтворюється та був безпосередньо досліджений. Дата події, обставини спілкування та зазначений у протоколі номер нагрудної камери дозволяють співвіднести запис із цією справою.
Тому відсутність у протоколі детального переліку назв відеофайлів, їх тривалості та технічних характеристик сама по собі не є достатньою підставою для визнання відеозапису недопустимим.
Однак зміст цього відеозапису не підтверджує викладеного у протоколі обвинувачення, а навпаки, засвідчує відсутність чіткої пропозиції пройти огляд та несвоєчасне роз`яснення процесуальних прав. Отже, відеозапис не посилює доказове значення протоколу, акта й направлення, а виявляє невідповідність між змістом процесуальних документів і фактичним перебігом події.
Відсутність рапорту поліцейського, зазначеного у протоколі як додаток, також не є самостійною безумовною підставою для закриття провадження, оскільки закон не визначає рапорт обов`язковим доказом у кожній справі за статтею 130 КУпАП.
Проте суд не вправі припускати, які відомості могли міститися у відсутньому документі. Зокрема, неможливо припустити, що в рапорті було належно викладено причину зупинки, факт керування, конкретні ознаки сп`яніння або зміст пропозиції пройти огляд. Негативні наслідки неповноти зібраних і переданих до суду матеріалів не можуть покладатися на особу, яка притягається до відповідальності.
Суд також зазначає, що не залучення свідків під час пропозиції пройти огляд не становить самостійного порушення, оскільки закон допускає проведення відповідної процедури із застосуванням технічних засобів відеозапису. Проте відеофіксація повинна бути змістовно достатньою та підтверджувати всі істотні обставини, зокрема висунення вимоги і відповідь водія. У цій справі відеозапис таких обставин не підтверджує.
Акт огляду та направлення на медичний огляд складені тією самою посадовою особою і мають похідний характер від зафіксованої в протоколі версії подій. Вони не містять підпису ОСОБА_1 , який би підтверджував його ознайомлення з їх змістом або відмову від запропонованої процедури. Крім того, зазначені в них ознаки сп`яніння не узгоджуються між собою та з протоколом.
Тому суд не може надати цим документам визначального доказового значення. Формальне внесення до бланків запису «від огляду відмовився» не доводить факту відмови, якщо відеозапис первинної події не містить чіткої пропозиції та однозначної відповіді на неї.
Оцінюючи всі докази в сукупності, судом установлено: конкретну підставу та мету зупинки транспортного засобу водієві належним чином не повідомлено; матеріали справи не містять повної безперервної відеофіксації факту керування автомобілем; ознаки сп`яніння у протоколі, акті та направленні викладені суперечливо; на відеозаписі не зафіксовано чіткої і зрозумілої пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки; окремої однозначної пропозиції пройти огляд у закладі охорони здоров`я також не зафіксовано; відеозапис не містить однозначної відмови ОСОБА_1 від конкретно запропонованого огляду; права, передбачені статтею 268 КУпАП і статтею 63 Конституції України, роз`яснено після фактичного складення протоколу; у протоколі відсутні підписи ОСОБА_1 щодо роз`яснення прав та ознайомлення з протоколом, а також відсутня відмітка про відмову від підписання; рапорт поліцейського, зазначений серед додатків до протоколу, у матеріалах справи відсутній.
Кожний із наведених недоліків не в усіх випадках окремо обов`язково свідчив би про відсутність складу правопорушення. Проте їх сукупність стосується не другорядних питань оформлення, а безпосередньо обов`язкових елементів об`єктивної сторони правопорушення: наявності належної вимоги пройти огляд і факту свідомої відмови від такої вимоги.
Суд не вправі замінити відсутню чітку пропозицію пройти огляд змістом пізніше складеного акта, а неоднозначні висловлювання ОСОБА_1 тлумачити як відмову лише тому, що саме так їх оцінив працівник поліції.
Відмова від огляду є закінченим складом адміністративного правопорушення лише тоді, коли особі у зрозумілій формі запропоновано пройти огляд відповідно до встановленої процедури, а вона після цього чітко висловила небажання його проходити. Належних доказів такої послідовності дій у справі немає.
З огляду на принцип презумпції невинуватості всі непереборні сумніви щодо наявності події, складу правопорушення та винуватості особи підлягають тлумаченню на її користь. Обов`язок доведення не може бути перекладений на ОСОБА_1 , а відсутність доказів не може компенсуватися припущеннями.
Суд приходить до висновку, що органом поліції не доведено поза розумним сумнівом наявності у діях ОСОБА_1 об`єктивної сторони адміністративного правопорушення у формі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду відповідно до встановленого порядку.
Пунктом 1 частини першої статті 247 КУпАП передбачено, що розпочате провадження підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. У цій справі відсутність належних доказів чіткої вимоги пройти огляд та однозначної відмови від неї виключає встановлення складу правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП. 
За таких обставин клопотання адвоката Халупка С.В. підлягає задоволенню, а провадження у справі щодо ОСОБА_1 підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до статті 40-1 КУпАП судовий збір стягується у разі винесення судом постанови про накладення адміністративного стягнення. Оскільки провадження закривається без накладення стягнення, підстави для стягнення з ОСОБА_1 судового збору відсутні.
Керуючись статтями 7, 9, 40-1, 130, 245, 247, 251, 252, 256, 266, 268, 280, 283, 284, 294 КУпАП, суд
постановив:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо  ОСОБА_1  за частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у передбачених законом випадках до Сумського апеляційного суду через Лебединський районний суд Сумської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя:       Роман БАКЛАНОВ