СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2026 року м. Харків Справа №922/1812/24 (922/504/26) 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Гребенюк Н.В., суддя Слободін М.М.

за участю:
секретаря судового засідання Пляс Л.Ф.
представника позивача - ліквідатор ТОВ "Мідан Центр" арбітражний керуючий Кучерявий Д.В. поза межами приміщення суду в режимі відеоконференції на підставі ухвали суду,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ліквідатора ТОВ "Мідан Центр" (вх.№1131 Х/1) на рішення ухвалене Господарським судом Харківської області у складі судді Усатого В.О. в порядку спрощеного (без повідомлення учасників) провадження 07.05.2026 у справі №922/1812/24(922/504/26)
за позовом ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Мідан Центр"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спортивний клуб "Дніпро-1"
про визнання недійсним правочину (в межах справи про банкрутство),

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 20.06.2024, крім іншого, відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ "Мідан Центр".
24.06.2024 здійснено офіційне оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство №73481.
Постановою Господарського суду Харківської області від 14.11.2024, крім іншого, визнано ТОВ "Мідан Центр" банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором ТОВ "Мідан Центр" арбітражного керуючого Кучерявого Д.В.
18.11.2024 здійснено офіційне оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури №74620.
Ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю "Мідан центр" (позивач) звернувся до Господарському суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спортивний клуб "Дніпро-1" (відповідач), в якій просить суд визнати недійсним Договір №2002-1 спонсорської допомоги від 20.02.2022, укладений між ТОВ "Мідін Центр" та ТОВ "Спортивний клуб "Дніпро-1".
Позивач позовну заяву обґрунтовує ст. 42 КУзПБ та, крім іншого, зазначає, що Договір №2002-1 спонсорської допомоги від 20.02.2022, укладений між ТОВ "Мідан Центр" та ТОВ "Спортивний клуб "Дніпро-1", на підставі якого ТОВ "Мідан Центр" було перераховано ТОВ "Спортивний клуб "Дніпро-1" кошти у загальному розмірі 19063637,00грн, вчинений з метою зменшення розміру ліквідаційної маси, а отже з метою завдання шкоди кредиторам (фраудаторний правочин), що в свою чергу є підставою для визнання його недійсним.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 07.05.2026 у справі №922/1812/24(922/504/26) в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд застосував правові висновки, викладені Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 26.05.2023 у справі №905/77/21 щодо застосування норм ч. З ст. 215, ч. 1, 2 ст. 216 ЦК України, а саме:
"Позовна вимога про визнання недійсним договору є належним способом захисту, який передбачено законом.
Разом із тим позовна вимога про визнання виконаного/частково виконаного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту цивільних прав лише в разі, якщо вона поєднується з позовною вимогою про застосування наслідків недійсності правочину, зокрема, про стягнення коштів на користь позивача, витребування майна з володіння відповідача.
Окреме заявлення позовної вимоги про визнання виконаного/частково виконаного договору недійсним без вимоги про застосування наслідків його недійсності не є ефективним способом захисту, бо не призводить до поновлення майнових прав позивача".
Суд першої інстанції зазначив, що оскільки ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю "Мідан Центр" у цій справі не заявляв до суду вимогу про застосування наслідків виконання недійсного правочину, враховуючи правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 26.05.2023 у справі №905/77/21, від 15.03.2024 у справі №904/192/22, від 13.02.2024 у справі №910/2592/19, обраний позивачем спосіб захисту прав не є ефективним, оскільки сам по собі не призведе до відновлення титульного володіння позивача грошовими коштами у загальному розмірі 19063637,00грн.

19.05.2026 в системі "Електронний суд" до Східного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга ліквідатора ТОВ "Мідан Центр", в якій він просить суд: апеляційну скаргу задовольнити. Скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 07.05.2026 у справі №922/1812/24(922/504/26) та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги та визнати недійсним Договір №2002-1 спонсорської допомоги від 20.02.2022, укладений між ТОВ "Мідан Центр" та ТОВ "Спортивний клуб "Дніпро-1".
Апелянт вважає, що відмова місцевого господарського суду у задоволенні позовних вимог про визнання спірного правочину недійсним з підстав не заявлення позивачем вимог про застосування наслідків недійсності правочину є порушенням принципу змагальності та суперечить статті 216 ЦК України, яка встановлює обов`язок повернення одержаного за недійсним правочином.
Також апелянт посилається на статтю 42 КУзПБ, в якій закріплено, що у разі визнання недійсними правочинів боржника з підстав, передбачених частиною першою або другою цієї статті, сторона за таким правочином зобов`язана повернути боржнику майно, яке вона отримала від боржника, а в разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість грошовими коштами за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.
Крім того, апелянт зауважує на тому, що місцевий господарський суд не надав оцінки тим обставинам, що в провадженні Господарського суду Дніпропетровської області перебуває справа про банкрутство ТОВ "Спортивний клуб "Дніпро-1". Отже, у разі задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору про надання спонсорської допомоги це надало б право ТОВ "Мідан Центр" заявити кредиторські / грошові вимоги у справі про банкрутство ТОВ "Спортивний клуб "Дніпро-1".

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями Східного апеляційного господарського суду від 19.05.2026 справу №922/1812/24(922/504/26) передано на розгляд суду у складі колегії суддів: головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Гребенюк Н.В., суддя Слободін М.М.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.05.2026 витребувано у Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/1812/24(922/504/26). Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги ліквідатора ТОВ "Мідан Центр", до надходження матеріалів справи.
28.05.2026 справа №922/1812/24(922/504/26) надійшла до Східного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 29.05.2026, крім іншого, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ліквідатора ТОВ "Мідан Центр" на рішення Господарського суду Харківської області від 07.05.2026 року у справі №922/1812/24 (922/504/26). Призначено справу до розгляду на "23" червня 2026 р. о 11:30 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61022, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №132.
Від відповідача відзив на апеляційну скаргу не надходив, в судове засідання 23.06.2026 відповідач уповноваженого представника не направив, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.
В судовому засіданні 23.06.2026 представник апелянта підтримав вимоги та доводи скарги та просить її задовольнити.
Заслухавши позицію заявника апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку про неможливість закінчення розгляду справи в даному судовому засіданні та оголосив перерву в засіданні до 21.07.2026.
Судове засідання продовжено після перерви 21.07.2026 в тому ж складі суду.
Відповідач не направив до судового засідання уповноваженого представника, про час та місце судового засідання повідомлений в установленому законом порядку.
Відповідно до ч. 12 статті 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
З огляду на наведені положення процесуального закону, враховуючи належне повідомлення учасників провадження про час та місце розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представника відповідача.
Представник апелянта в судовому засіданні 21.07.2026 підтримав раніше висловлену позицію у справі та просить задовольнити апеляційну скаргу.
Заслухавши позицію представника апелянта, перевіривши дотримання місцевим господарським судом норм процесуального права та правильність застосування норм матеріального права під час ухвалення оскаржуваного рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, Східний апеляційний господарський суд зазначає наступне.
Між ТОВ "Мідан Центр" (Спонсор) та ТОВ "Спортивний клуб "Дніпро-1" (Набувач) укладено Договір №2002-1 спонсорської допомоги від 20.02.2022 (далі Договір).
Відповідно до умов Договору з метою популяризації футболу, як виду спорту в Україні та м. Дніпро, Спонсор надає Набувачу добровільну спонсорську безповоротну допомогу (далі - Спонсорська допомога) згідно умов цього Договору (п.1.1. Договору).
Спонсорська допомога надається у вигляді грошових коштів. За додатковою домовленістю Сторін можливе надання Спонсорської допомоги в інших, ніж грошова, формах (п.1.2. Договору).
Загальний розмір Спонсорської допомоги на момент укладення цього Договору складає 30000000 (тридцять мільйонів) гривень 00 копійок (п. 1.3. Договору).
Спонсор перераховує Спонсорську допомогу на поточний рахунок Набувача частинами на підставі окремих заявок Набувача не пізніше 15 (п`ятнадцяти) днів від дня отримання відповідної заявки Набувача на надання конкретної частини Спонсорської допомоги (п. 1.4 Договору).
Договір містить підписи уповноважених осіб та скріплений печатками сторін.
На виконання вищезазначеного Договору ТОВ "Мідан Центр" перерахував ТОВ "Спортивний клуб "Дніпро-1" суму у загальному розмірі 19063637,00грн, що підтверджується інформацією АТ "Державний ощадний банк України", про рух коштів по рахунку ТОВ "Мідан Центр".
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.09.2025, крім іншого, відкрито провадження у справі №904/937/25 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Футбольний клуб "Шахтар" (Донецьк)" (ідентифікаційний номер юридичної особи 00169816) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спортивний клуб "Дніпро-1" (ідентифікаційний номер юридичної особи 41204120) про визнання банкрутом.
Постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.04.2026, крім іншого, визнано Товариство з обмеженою відповідальністю "Спортивний клуб "Дніпро-1" (ідентифікаційний номер юридичної особи 41204120) банкрутом. Відкрито ліквідаційну процедуру у справі строком на 12 місяців, до 23.04.2027.

Як установлено та зазначено вище, ліквідатор ТОВ "Мідан Центр" звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним договір №2002-1 спонсорської допомоги від 20.02.2022 з посиланням на його фраудаторність та укладення оспорюваного договору на шкоду боржнику та кредиторам, а саме з метою виведення майна боржника.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції послався на те, що обраний позивачем спосіб захисту не є ефективним, оскільки позивачем не заявлено вимог про повернення відчужених за спірним договором коштів, тому саме лише визнання недійсним спірного договору не призведе до відновлення прав про захист яких звернувся позивач.
Апелянт, звертаючись зі скаргою, вважає, що суд першої інстанції не врахував, що обов`язок іншої сторони повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала за правочином, визнаним недійсним, безпосередньо передбачений законом, тому не вимагає констатації цього обов`язку в судовому рішенні. На думку апелянта, відмовивши у задоволенні позовних вимог суд порушив принципи змагальності, які регламентовані статтями 14, 237 ГПК України, а також статті 216 ЦК України.
Надаючи оцінку таким доводам апелянта та кваліфікуючи спірні правовідносини, Східний апеляційний господарський суд керується наступним.
Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, згідно з якими, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Розгляд та захист порушених прав у межах справи про банкрутство має певні характерні особливості, що відрізняються від позовного провадження. Передусім це зумовлено специфікою провадження у справах про банкрутство, яка полягає у застосуванні специфічних способів захисту її суб`єктів, особливостях процедури, учасників стадій та інших елементів, які відрізняють це провадження від позовного.
До таких засобів віднесено інститут визнання недійсними правочинів боржника та спростування майнових дій боржника у межах справи про банкрутство, закріплений у статті 42 КУзПБ.
Стаття 42 КУзПБ визначає спеціальні підстави для заявлення вимог про визнання недійсними правочинів за участю боржника, вчинених ним після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство.
Зокрема, згідно з частиною 2 зазначеної статті правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник уклав договір із заінтересованою особою; боржник уклав договір дарування.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (такі висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі №910/3907/18). 
Також Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду (такі висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №916/1415/19, від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц, від 08.02.2022 у справі №209/3085/20).
Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №910/3009/18).
Подібний за змістом висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2024 у справі № 910/2592/19, у якій також зазначено, що рішення суду має остаточно вирішувати спір по суті та захищати порушене право чи інтерес. Якщо для реалізації рішення суду необхідно ще раз звертатися до іншого суду й отримувати ще одне рішення, це означає, що обраний спосіб захисту є неефективним. Тож завданням суду є вирішення спору, який виник між учасниками справи, у найбільш ефективний спосіб з метою запобігання ситуаціям, які б спричинили повторне звернення до суду з іншим позовом, або захисту порушеного права в інший спосіб, тобто вирішення спору між сторонами у такий спосіб, щоб учасники правовідносин не мали необхідності докладати зайвих зусиль для врегулювання спору повторно, або врегулювання спору в іншій спосіб, або врегулювання іншого спору, який виник у зв`язку із судовим рішенням тощо.
Позивач як особа, якій належить право на звернення до суду з позовом за захистом свого права та інтересу, самостійно визначає порушене, невизнане чи оспорюване право або охоронюваний законом інтерес, що потребують судового захисту, та спосіб захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі №334/3161/17).
Під захистом права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Cуб`єктивні цивільні права та інтереси особи захищаються в порядку, передбаченому законом, за допомогою застосування певних способів захисту.
Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Провадження у справах про банкрутство є однією із форм господарського процесу, тому в його межах повинні виконуватися завдання господарського судочинства та досягатися його мета ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (постанова судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.09.2021 у справі №916/4644/15).
Водночас Верховний Суд неодноразово наголошував (зокрема в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.12.2022 у справі №914/2350/18(914/608/20)), що провадження у справах про банкрутство є самостійним видом судового провадження і характеризується особливим процесуальним порядком розгляду справ, специфічністю цілей і завдань, особливим суб`єктним складом, застосуванням спеціальних способів захисту тощо. З моменту відкриття стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника.
Зокрема, за змістом преамбули КУзПБ одним з основних завдань провадження у справі про банкрутство є задоволення вимог кредиторів неплатоспроможного боржника. Наповнення ліквідаційної маси боржника і, як наслідок, задоволення сукупності вимог кредиторів відбуваються за рахунок майнових активів боржника, вжиття заходів з пошуку, виявлення та повернення яких віднесено до повноважень ліквідатора боржника.
Одним зі способів досягнення максимально можливого справедливого задоволення вимог кредиторів шляхом консолідації майна боржника є визнання недійсними за позовом арбітражного керуючого або кредитора правочинів боржника, укладених на шкоду кредиторам. Однак пред`явлення у межах справи про банкрутство такого позову не завжди може забезпечити ефективне поновлення порушених прав особи, яка звернулася з відповідними вимогами до суду. Це залежить від характеру та природи правовідносин, які склались між їх учасниками.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що інститут визнання недійсними правочинів боржника в межах справи про банкрутство є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності, що спрямована на дотримання балансу інтересів не лише осіб, які беруть участь у справі про банкрутство, а й осіб, залучених у справу про банкрутство, наприклад, контрагентів боржника. Визнання недійсними правочинів боржника в межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності максимально можливого справедливого задоволення вимог кредиторів.
Зокрема, у випадку укладення фраудаторного правочину, який передбачає виникнення у боржника певних зобов`язань задля впливу на формування та справедливий розподіл ліквідаційної маси (фіктивного збільшення кредиторської заборгованості тощо), але не є виконаним на момент його оспорення, задоволення позову про визнання недійсним такого договору матиме наслідком реальне поновлення прав учасників процедури банкрутства, адже це нівелює юридичні наслідки, які могли бути створені спірним правочином, та не потребує вжиття додаткових способів захисту.
Однак у разі, якщо на виконання фраудаторного правочину його сторони вчинили певні дії, тобто передали майно, сплатили кошти тощо, тоді для поновлення прав потерпілих осіб самого лише визнання його недійсним є недостатньо. Захист прав у такому випадку має забезпечуватися шляхом застосування зобов`язально-правових або речово-правових способів захисту.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 01.03.2023 у справі №522/22473/15-ц зауважила, що якщо на виконання спірного правочину товариством сплачені кошти або передане інше майно, то задоволення позовної вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним не приводить до ефективного захисту права, бо таке задоволення саме по собі не є підставою для повернення коштів або іншого майна. У таких випадках позовна вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту, лише якщо вона поєднується з позовною вимогою про стягнення коштів на користь товариства або про витребування майна з володіння відповідача (зокрема на підставі частини 1 статті 216, статті 387, частин 1, 3 статті 1212 Цивільного кодексу України).
Статтею 216 Цивільного кодексу України врегульовано наслідки недійсності правочину. Згідно з частиною 1 зазначеної статті недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Частиною 3 статті 42 КУзПБ також передбачено, що в разі визнання недійсними правочинів боржника з підстав, передбачених частиною 1 або 2 цієї статті, сторона за таким правочином зобов`язана повернути боржнику майно, яке вона отримала від боржника, а в разі неможливості повернути майно в натурі відшкодувати його вартість грошовими коштами за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.
Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 26.05.2023 у справі №905/77/21 щодо застосування норм частини 3 статті 216, частин 1, 2 статті 216 Цивільного кодексу України виснував, зокрема, що позовна вимога про визнання недійсним договору є належним способом захисту, який передбачено законом. Разом із тим позовна вимога про визнання виконаного / частково виконаного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту цивільних прав лише в разі, якщо вона поєднується з позовною вимогою про застосування наслідків недійсності правочину, зокрема про стягнення коштів на користь позивача, витребування майна з володіння відповідача. Окреме заявлення позовної вимоги про визнання виконаного / частково виконаного договору недійсним без вимоги про застосування наслідків його недійсності не є ефективним способом захисту, бо не призводить до поновлення майнових прав позивача.
У постанові від 15.03.2024 у справі №904/192/22 об`єднана палата Касаційного господарського суду також зазначила, позовна вимога про визнання правочину недійсним може бути ефективним способом захисту цивільних прав лише в разі, якщо вона поєднується з позовною вимогою про застосування наслідків недійсності правочину, зокрема, про стягнення коштів на користь позивача, витребування / повернення майна з володіння відповідача.
Господарський суд першої інстанції установив, що підтверджується апелянтом/позивачем що на виконання оспорюваного договору позивачем перераховані кошти відповідачу.
З урахуванням наведеної усталеної практики Верховного Суду, яка правомірно врахована судом першої інстанції під час постановлення оскаржуваного рішення, Східний апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що заявлення позовної вимоги про визнання виконаного / частково виконаного договору недійсним без вимоги про застосування наслідків його недійсності не є ефективним способом захисту, бо не призводить до поновлення майнових прав позивача.
Доводи апеляційної скарги не узгоджуються з наведеними вище правовими позиціями Верховного Суду, тому відхиляються апеляційним господарським судом.
Під час апеляційного провадження підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції не установлено, тому воно підлягає залишенню без змін.
З огляду на висновок апеляційного господарського суду про відмову у задоволенні апеляційної скарги витрати апелянта зі сплати судового збору, сплаченого за звернення зі скаргою, покладаються на апелянта відповідно до ст. 129 ГПК України.
Керуючись ст. 129, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 282-284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд 
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ліквідатора ТОВ "Мідан Центр" залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Харківської області від 07.05.2026 у справі №922/1812/24(922/504/26) залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження постанови апеляційного господарського суду передбачені статтями 286-289 ГПК України.
Повна постанова складена 24.07.2026.

Головуючий суддя І.А. Шутенко

Суддя Н.В. Гребенюк 

Суддя М.М. Слободін