Дата документу  Справа № 322/1947/25 

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 322/1947/25 Головуючий в 1 інстанції Губанов Р.О. 
Провадження № 33/807/1061/26 Доповідач у 2-й інстанції – Солодовніков Р.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 серпня 2026 року           м. Запоріжжя

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Солодовніков Р.С., за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - адвоката Михайлова Дмитра Олександровича (в режимі відеоконференції), розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Михайлова Дмитра Олександровича на постанову Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 21 липня 2026 року,
в с т а н о в и в :
1. Короткий зміст оскаржуваної постанови суду першої інстанції.
Цією постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Стягнуто судовий збір.
За постановою суду, 16.12.2025 о 9 год 30 хв на 73 км дороги Павлоград-Токмак (селище Новомиколаївка, Запорізька область) ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen Transporter, державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9а Правил дорожнього руху (далі ПДР). 
2. Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
Не погоджуючись з таким рішенням, захисник Михайлов Д.О. подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржувану постанову в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Постанову суду вважає незаконною, необґрунтованою, ухваленою з порушенням норм процесуального права. 
В обґрунтування апеляційної скарги захисник посилався на те, що:
-огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння був проведений з порушенням вимог ст. 266 КУпАП, оскільки між моментом керування транспортним засобом та проведенням огляду минуло більше трьох годин, що перевищує встановлений законом двогодинний строк;
-результати огляду не можуть вважатися належним та допустимим доказом, оскільки огляд ОСОБА_1 було проведено після надання медичної допомоги в КНП «Новомиколаївська центральна районна лікарня» Новомиколаївської районної ради Запорізької області та проведення невстановлених медичних маніпуляцій, характер і наслідки яких не можуть бути перевірені через погіршення безпекової ситуації в селищі Новомиколаївка;
-мав місце несанкціонований доступ до налаштувань приладу зі сторони не уповноважених осіб, під час проведення процедури огляду працівники поліції використовували спеціальний технічний прилад драгер, сервісне обслуговування офіційним уповноваженим представником виробника якого не проводилось більше 10 років, відповідно і результати приладу станом на 16.12.2025 є такими, що отримані з порушенням правил експлуатації приладу та не можуть бути доказом винуватості ОСОБА_1 .
Окремо адвокат Михайлов Д.О. надав клопотання про індивідуалізацію покарання, яке обґрунтував тим, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем і у випадку визнання його винним в інкримінованому діянні застосувати за аналогією закону ст. 69 КК України і не призначати додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом на один рік, оскільки воно фактично паралізує можливість виконання конституційного обов`язку із захисту Батьківщини.
3. Позиції учасників.
В засіданні апеляційного суду захисник Михайлов Д.О., який підтримав апеляційну скаргу та не заперечував проти її розгляду без участі ОСОБА_1 , просив скасувати постанову суду, а провадження у справі за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, а у випадку визнання його винним в інкримінованому діянні застосувати за аналогією закону ст. 69 КК України і не призначати додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом на один рік.
4. Мотиви апеляційного суду.
Приписами ч. 7 ст. 294 КУпАП встановлено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі захисник Михайлов Д.О. оскаржує постанову місцевого суду лише в частині притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП. 
За матеріалами справи ОСОБА_1 визнано факт вчинення ним дорожньо-транспортної пригоди та не оспорюється закриття провадження за ст. 124 КУпАП у зв`язку з закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності, а тому апеляційний суд переглядає справу лише в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення захисника особи, що притягається до адміністративної відповідальності - адвоката Михайлова Д.О., на підтримку поданої апеляційної скарги, перевіривши її доводи і вивчивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Відповідно до вимог ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти обґрунтоване, законне рішення.
Дослідивши встановлені місцевим судом обставини справи, апеляційний суд дійшов висновку, що суддя першої інстанції у повному обсязі дотримався вищенаведених вимог КУпАП щодо порядку провадження в справі про адміністративне правопорушення, у зв`язку з чим постановив законне та обґрунтоване судове рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, з огляду на таке.
Відповідно до п. 2.9а ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено, зокрема, відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Висновок суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується зібраними та дослідженими у судовому засіданні доказами, яким суд дав належну правову оцінку, зокрема, даними:
-справи за ст..124 КУпАП, зокрема протоколу серії ЕПР1 № 542254 від 16.12.2025, рапорту від 16.12.2026, схеми місця ДТП, письмовими поясненнями ОСОБА_1 , які підтверджують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом - Volkswagen Transporter, державний номерний знак НОМЕР_1 ;
-протоколу серії ЕПР1 № 542251 від 16.12.2025, відповідно до якого підтверджуються обставини, місце та час вчинення правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП. ОСОБА_1 від пояснень та підписання протоколу відмовився. Здійснювалася відео фіксація на бодікамеру 5;
-позитивного результату тесту № 3067 від 16.12.2025 – 3,16 ‰, який підписаний ОСОБА_1 без зауважень; 
-акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, якими підтверджується, що огляд ОСОБА_1 проводився у зв`язку з вчиненням ДТП, виявленням ознак алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота. Результати огляду на стан сп`яніння: 3,16 ‰. Водій ОСОБА_1 з результатами згоден, акт огляду підписав;
-направлення на медичний огляд з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ОСОБА_1 від 16.12.2025, із зазначенням виявлених ознак алкогольного сп`яніння, результат огляду позитивний - 3,16 ‰;
-сертифікату налаштування (калібрування) алкотестера Alcotest 6810 від 27.08.2025 та свідоцтва про повірку засобу вимірувальної техніки від 27.08.2025 зі строком дії щодо цього газоаналізатора до 27.08.2026;
-відеозаписом, на якому зафіксовано розмову працівника патрульної поліції та ОСОБА_1 в службовому кабінеті. Поліцейським запропоновано останньому пройти огляд за допомогою спеціального технічного засобу на стан алкогольного сп`яніння після ДТП, на що ОСОБА_1 погодився (час на відеозаписі 12 год. 31 хв.). Працівник поліції надав для ознайомлення свідоцтво про повірку спеціального технічного приладу, провів огляд, результат позитивний – 3,16 ‰, з яким ОСОБА_1 погодився (12 год. 34 хв.), не заперечував факту вживання алкоголю (12 год. 35 хв.). Також ОСОБА_1 ознайомлений із правами, передбаченими ст. 63 Конституції України і ст. 268 КУпАП. 
Вищезазначені докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.
Доказів, які б підтверджували їх фальсифікацію, матеріали справи не містять.
Суддя першої інстанції, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, дійшов обґрунтованого висновку про достатність наявних доказів для встановлення вини ОСОБА_1 та вмотивовано визнав його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції з огляду на таке.
Щодо тверджень захисника про те, що суд не надав належної правової оцінки розриву в часі між подією та проведеним оглядом (більше трьох годин) суд апеляційної інстанції зазначає. 
Матеріалами справи встановлено, що подія адміністративного правопорушення відбулась 16.12.2025 о 09:30 годині, в той час як огляд водія ОСОБА_1 проведений поліцейським 16.12.2025 о 12:32 годині.
Умови та послідовність дій поліцейських по виявленню у водіїв транспортних засобів ознак, зокрема, алкогольного сп`яніння, визначені ст. 266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 №1103 (в подальшому Порядок № 1103) та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 (в подальшому Інструкція № 1452/735).
Відповідно до ч. 2 розділу І Інструкції № 1452/735 огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці (п. 3 Інструкції).
Відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП, зокрема, огляд особи, яка керувала транспортним засобом, на стан алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. При цьому, згідно з положеннями ч. 3 ст. 266 КУпАП проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння відбувається на місці зупинки водія і лише у разі його відмови від проходження такого огляду або у випадку незгоди з отриманими результатами цей огляд може бути проведений у закладі охорони здоров`я.
За матеріалами справи встановлено, що працівники поліції встановили ознаки алкогольного сп`яніння водія ОСОБА_1 під час оформлення протоколу про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП. 
При цьому, фактичне проведення огляду особи на стан алкогольного сп`яніння із використанням спеціальних технічних засобів через 3 години після керування транспортним засобом, не спростовують результату огляду, проведеного поліцейським, та доведеність факту перебування особи, яка керує транспортним засобом, у стані алкогольного сп`яніння, а навпаки, лише підтверджує, що навіть після спливу двох годин та можливим зменшенням рівня алкоголю через тривалість процедури рівень алкоголю складає значно більше допустимої норми.
ОСОБА_1 з отриманим показником тестування за допомогою спеціального технічного приладу погодився та засвідчив це власноручним підписом як в акті огляду в графі «з результатами згоден», так і в роздруківці тестування на алкоголь за допомогою спеціального приладу Drager Alcotest 6810. Про згоду водія з отриманими результатами свідчить і зміст наявного в матеріалах справи відеозапису.
Разом з тим, наведені захисником доводи щодо проведення огляду на стан сп`яніння після надання ОСОБА_1 медичної допомоги та проведення невстановлених медичних маніпуляцій не спростовують правомірності дій працівників поліції та правильності висновків суду першої інстанції, не є обставинами, які виключають винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, та самі по собі не свідчать про недопустимість або недостовірність результатів проведеного огляду.
Захисником не наведено жодної медичної процедури, яка б могла вплинути на стан алкогольного сп`яніння особи із встановленням результату - 3,16 ‰.
При цьому ОСОБА_1 не був позбавлений передбаченої законом можливості не погодитися з результатами огляду на стан сп`яніння, проведеного працівником поліції із застосуванням спеціального технічного засобу, а пройти запропонований медичний огляд на стан сп`яніння у відповідному закладі охорони здоров`я. 
Не заслуговують на увагу і доводи захисника щодо несанкціонованого доступу до налаштувань спеціального приладу зі сторони неуповноважених осіб, використання працівниками поліції під час проведення процедури огляду спеціального технічного приладу драгер, сервісне обслуговування офіційним уповноваженим представником виробника якого не проводилось більше 10 років, та, як наслідок, недійсність результатів огляду ОСОБА_1 від 16.12.2025.
Як випливає з матеріалів справи, прилад, яким проводився огляд, мав чинний сертифікат налаштування (калібрування) алкотестера від 27.08.2025, виданий ТОВ «Сорбполімер-Аналітик» та був допущений до експлуатації у встановленому законом порядку. 
Наявність зазначеного сертифіката в матеріалах справи свідчить про документальне підтвердження проведення регламентних операцій із приладом та кореспондується з чинним свідоцтвом про повірку, яке не скасоване та не визнане недійсним у встановленому законом порядку.
Згідно з даними свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки від 27 серпня 2025 року ДП «УКРМЕТРТЕСТСТАНДАРТ» виконано повірку Газоаналізатора Alcotest 6810, є чинним до 27 серпня 2026 року.
Водночас скаржником не надано жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував, що будь-які роботи з приладом: здійснювалися не уповноваженим сервісним центром; виконувалися іншою юридичною або фізичною особою, яка не мала на це повноважень; або проводилися з порушенням встановлених виробником чи законодавством вимог.
Посилання апеляційної скарги на відсутність окремих підтверджуючих документів або детальних записів не може розцінюватися як доказ виконання робіт неуповноваженими особами, оскільки такі твердження мають характер припущень і не підтверджені жодними об`єктивними даними.
Сама по собі відсутність доказів зворотного не спростовує презумпцію належності оформлення та виконання регламентних процедур із засобом вимірювальної техніки, тим більше за наявності чинного свідоцтва про повірку та сертифікату налаштування (калібрування) алкотестера.
За таких обставин доводи апеляційної скарги щодо можливого виконання робіт із приладом сторонніми або неуповноваженими особами є необґрунтованими, ґрунтуються на припущеннях та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.
Водночас із відеозапису, долученого до матеріалів справи, встановлено, що перед проведенням огляду працівником поліції надано ОСОБА_1 свідоцтво про повірку алкотестера для ознайомлення, від якого він відмовився та будь-яких заперечень не висловлював. Крім того, пройшовши огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного приладу, погодився з його результатами, про що, окрім відеозапису, також свідчать відповідні процесуальні документи та пояснив, що напередодні вживав алкоголь.
Посилання апелянта на лист ТОВ «АТЗТ Компанія «Сатурн Дейта Інтернешнл» носить виключно інформаційний характер, не є висновками експерта, у розумінні закону та самі по собі не свідчать про несправність приладу або недостовірність результату огляду.
Доводи сторони захисту щодо можливого несанкціонованого втручання у роботу приладу ґрунтуються виключно на припущеннях та не підтверджені жодними належними і допустимими доказами. Будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили про зміну градуювальних характеристик приладу, втручання у його програмне забезпечення чи фальсифікацію результатів тестування, матеріали справи не містять, захисником не надано таких і під час апеляційного розгляду.
Також захисник не погоджується з видом накладеного на ОСОБА_1 адміністративного стягнення в частині позбавлення права керування транспортними засобами.
Надаючи правову оцінку заявленим доводам, апеляційний суд виходить з такого.
Зокрема, санкцією ч.1 ст.130 КУпАП передбачено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
При цьому чинними нормами КУпАП не передбачено можливості накладення адміністративного стягнення нижче від найнижчої межі, визначеної в санкції статті, або ненакладення одного з видів стягнень, передбаченого санкцією відповідної статті як обов`язкове.
Водночас апеляційний суд зауважує, що посилання апелянта на можливість застосування ст.69 КК України за аналогією закону суперечить положенням ч.4 ст.3 КК України, відповідно до якої законодавцем чітко передбачено, що застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією заборонено.
Наведені апелянтом доводи, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем ЗСУ, перебуває на військовій службі, позбавлення його права керування транспортними засобами фактично паралізує не тільки його особисту службу, а й решти військовослужбовців та можливість виконання конституційного обов`язку із захисту Батьківщини, також не можуть слугувати підставою для зміни або скасування рішення суду першої інстанції.
Апеляційний суд зауважує, що вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення віднесене до категорії правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, не враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
Судом враховується, що керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням, оскільки, водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб.
Таким чином, суд виходить із того, що ОСОБА_1 , сідаючи за кермо транспортного засобу в стані алкогольного сп`яніння, рухаючись в населеному пункті, не міг не розуміти, що його дії є потенційно небезпечними як для оточуючих так і для нього самого.
Суд враховує, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем та учасником бойових дій. Водночас, відповідно до конституційного принципу рівності всіх громадян перед законом (стаття 24 Конституції України), зазначені обставини самі по собі не є підставою для незастосування до нього передбаченого законом адміністративного стягнення.
Санкція частини першої статті 130 КУпАП є безальтернативною та передбачає одночасне накладення штрафу і позбавлення права керування транспортними засобами. Відтак суд не наділений дискреційними повноваженнями щодо зміни виду чи розміру передбаченого цією нормою адміністративного стягнення або незастосування його окремої складової.
За таких обставин суд апеляційної інстанції не має правових підстав для пом`якшення накладеного на ОСОБА_1 адміністративного стягнення шляхом незастосування позбавлення права керування транспортними засобами з огляду на наведені апелянтом обставини.
Будь-яких інших належних, допустимих та обґрунтованих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, ставили під сумнів правильність встановлених судом фактичних обставин справи чи свідчили про неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, апеляційна скарга не містить.
Наведені апелянтом аргументи фактично зводяться до незгоди з ухваленим судовим рішенням та власної оцінки обставин справи, однак не підтверджують наявності істотних порушень закону, які могли б вплинути на законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції.
У підсумку, за встановлених у справі фактичних обставин суддя першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
5. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Суд першої інстанції не допустив порушень вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП, які могли б бути підставою для зміни або скасування правильного по суті рішення.
Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції. Натомість зібраними у справі доказами у повному обсязі підтверджується наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Призначене судом адміністративне стягнення є законним, обґрунтованим, відповідає характеру вчиненого правопорушення та накладене в межах санкції, встановленої законом, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 251, 280, 283, 294 КУпАП України, 
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу захисника - адвоката Михайлова Дмитра Олександровича залишити без задоволення.
Постанову Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 21 липня 2026 року стосовно ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Запорізького
апеляційного суду  Р.С. Солодовніков