Справа № 705/5329/25
2/703/2243/26 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2026 року м. Сміла
Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді Криви Ю.В.,
секретаря судового засідання Холодняк Л.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» до ОСОБА_1 , третя особа – Приватне акціонерне товариство «Провагроінвест» про відшкодування шкоди в порядку суброгації, - 
встановив:
05 вересня 2025 року ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» звернулося до Уманського міськрайонного суду Черкаської області суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку суброгації в розмірі 73621, 62 грн.
05 січня 2026 року ухвалою судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області Піньковським Р.В. вищезазначену справу направлено за підсудністю на розгляд до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області. 
В обґрунтування позову позивач вказує, що 22 лютого 2016 року між ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та ТОВ «Сканія Кредіт Україна» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 06/02-069407, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Сканія», державний номерний знак НОМЕР_1 . 
19 вересня 2022 року ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Міцубісі», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , у м. Сміла на вул. Уманській допустив зіткнення із застрахованим транспортним засобом «Сканія», державний номерний знак НОМЕР_1 . Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.
Постановою суду ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. 
У зв`язку з настанням страхового випадку страхувальник звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування та надав необхідні документи. За результатами розгляду заяви та поданих документів позивачем складено страховий акт, на підставі якого здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 118 406,64 грн. 
Позивач зазначив, що відповідно до статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збито к.
При цьому цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у зв`язку з чим страховиком цивільно-правової відповідальності було виплачено страхове відшкодування у розмірі 44 785,02 грн. 
За твердженням позивача, фактичний розмір шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу, перевищує суму страхового відшкодування, виплаченого страховиком цивільно-правової відповідальності. Різниця між фактичним розміром шкоди та виплаченим страхуванням становить 73 621,62 грн. 
Посилаючись на положення статей 993, 1187, 1194 ЦК України, позивач вказував, що після виплати страхового відшкодування до нього перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяну шкоду, у межах фактично понесених витрат, а тому відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу суму збитків у розмірі 73 621,62 грн. 
Позивач також зазначив, що ним вживалися заходи досудового врегулювання спору шляхом направлення відповідачу претензії, однак спір у добровільному порядку врегульований не був.
У позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача на його користь 73 621,62 грн. у порядку суброгації, а також понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн.
Ухвалою судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27 травня 2026 року було відкрито провадження у даній справі та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, відповідачу визначено строк для надіслання до суду відзиву на позовну заяву, позивачу – для надання відповіді на відзив.
У визначений вказаною ухвалою строк відповідачем відзив на позовну заяву не надіслано.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, у наданій суду позовній заяві розгляд справи просив проводити без його участі, на задоволенні позову наполягав, проти винесення заочного рішення не заперечував.
Відповідач та представник третьої особи в судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.
За таких обставин суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
У зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву, зважаючи на те, що позивач не висловив своїх заперечень проти заочного розгляду справи, розгляд справи проведено в порядку заочного розгляду, передбаченого глави 11 ЦПК України, про що судом постановлено ухвалу.
Вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. 
Відповідно до частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою їх забезпечення.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. ( ст. 5 ЦПК України). 
За частиною другою, третьою статті 12 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно ч.1 та ч.2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до ч.1, 5 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
З матеріалів справи встановлено, що 19 вересня 2022 року в м. Сміла по вул. Уманській сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Mitsubishi Galant», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням відповідача ОСОБА_2 , та застрахованого транспортного засобу «Scania», державний номерний знак НОМЕР_1 . Унаслідок ДТП транспортному засобу «Scania» завдано механічних пошкоджень. 
13 жовтня 2022 року Постановою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області у справі про адміністративне правопорушення №703/2840/22 відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. 
Вказана постанова є належним доказом вини відповідача у скоєнні ДТП, обставини якої ним не спростовані. 
Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
У відповідності до зазначених положень ЦПК України, вищевказані обставини дорожньо-транспортної пригоди, а також винність відповідача ОСОБА_2 у вчиненні цієї ДТП, що визначена постановою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 13 жовтня 2022 року, не підлягають доказуванню в ході розгляду даної цивільної справи.
Як встановлено під час судового розгляду, 22 лютого 2016 року між ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та ТОВ «Сканія Кредіт Україна» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 06/02-069407, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Scania G400», рік випуску 2014, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_3 . 
Згідно наказу №143-ВД від 13.09.2022 ТОВ «Агрейн Транс», водій ОСОБА_3 (який є учасником дорожньо – транспортної пригоду, яка сталася 19.09.2022 за участю відповідача ОСОБА_2 ) був відряджений на 2 доби з 19.09.2022 по 20.09.2022 з метою перевезення зернових культур по маршруту: м. Сміла – м. Одеса 
Також страхувальником ТОВ «Сканія Кредіт Україна» відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту (КАСКО) № 06/02-069407 від 22.02.2016 звернувся до страховика – ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» із заявою про настання страхового випадку, у якій зазначено відомості про водія, лізингоотримувача та застрахований транспортний засіб, а також обставини звернення до компетентних органів і час настання події.
04.06.2023 страховиком складено акт огляду транспортного засобу (дефектну відомість). 
Відповідно до попереднього замовлення-наряду ТОВ «Сканія Україна» № SO-2300662 від 05.06.2023 вартість послуг з технічного обслуговування та ремонту транспортного засобу з урахуванням ПДВ становила 123 650,34 грн.
Згідно з рахунком ТОВ «Сканія Україна» № SO-2300829 від 05.06.2023 вартість ремонтних робіт та деталей, що підлягала оплаті, становила 123 650,34 грн.
20.06.2023 ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» складено страховий акт № 220000621456, відповідно до якого сума страхового відшкодування, що підлягала виплаті ТОВ «Сканія Кредіт Україна», становила 118 406,64 грн.
Вказаний розмір страхового відшкодування також підтверджується розрахунком ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» від 20.06.2023, складеним на підставі рахунку ТОВ «Сканія Україна» № SO-2300829 від 05.06.2023. 
Листом ТОВ «Сканія Кредіт Україна» № 1209 від 20.06.2023 повідомлено страховика про надання дозволу на одноразову виплату страхового відшкодування за транспортний засіб, переданий ТОВ «Агрейн Транс», у розмірі 118 406,64 грн. При цьому зазначено розмір франшизи – 5 243,70 грн.
Згідно з платіжною інструкцією № 3Р049732 від 21.06.2023 ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на виконання страхового акта № 220000621456 від 20.06.2023 перерахувало ТОВ «Сканія Кредіт Україна» страхове відшкодування у розмірі 118 406,64 грн.
Крім того, відповідно до страхового акта ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» № 1001/39/468/Р від 29.06.2023 розмір суми, що підлягала виплаті ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», становив 44 785,02 грн. 
Як убачається з розрахунку матеріальних збитків у справі № 1001/39/468/Р, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу становила 123 650,34 грн, з яких вартість робіт – 4 734,00 грн., вартість деталей, що підлягали заміні, – 118 916,34 грн., а вартість деталей з урахуванням зносу – 40 051,02 грн. Відповідно, розмір матеріального збитку визначено у сумі 44 785,02 грн.
Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.
Доказів того, що відповідачем на користь позивача було повністю чи частково відшкодовано страхове відшкодування, виплачене за вказаний страховий випадок, матеріали справи не містять та стороною відповідача не надано.
Між сторонами виникли правовідносини, що підпадають під правове регулювання Цивільного кодексу України та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідно до преамбули Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-ІУ, вказаний нормативно-правовий акт регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно п. 21.4 ст. 21 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені в ч.1 ст.1166 ЦК України, де вказано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
За правилами ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода,завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи,якій завдано шкоди,вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.
Статтею ст. 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страхова виплата грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.
Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.
Страхове відшкодування страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.
Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.
Франшиза частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.
Положеннями статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. При суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, а відбувається заміна кредитора: потерпілий (а ним є страхувальник або вигодонабувач) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого, а тому в порядку суброгації страховик може стягнути із заподіювача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатить страхувальнику.
Відтак, право вимоги, яке виникає в порядку та на умовах передбачених статтею 993 ЦК України, а також статтею 27 Закону України «Про страхування» є суброгаційним, а відповідний обов`язок відшкодування шкоди винною особою, з огляду на положення статті 1166 ЦК України є деліктним зобов`язанням.
За загальним правилом, майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка, на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина 2 статті 1187 Цивільного кодексу України). Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник особа, яка завдала шкоди.
Відповідно до статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках встановлених законом, при цьому до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, кредитор у деліктному зобов`язанні може бути замінений його страховиком внаслідок виконання ним обов`язку завдавача шкоди з відшкодування останньої.
Тобто, після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.
Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 27 постанови від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика, суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Так, у випадку суброгації, відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні, із збереженням самого зобов`язання, на підставі договору страхування, а також статтею 993 ЦК України, статтею 27 Закону України «Про страхування». У випадку регресу, одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється нормами статті 1191 ЦК України.
З наведеного слідує, що до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора, до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.
Таким чином, до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування відповідно до Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 06/02-069407 від 22 червня 2016 року перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, тобто до відповідача ОСОБА_2 .
Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
За змістом положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
За таких обставин, суд вважає, що позивачем ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» правомірно заявлено вимогу до відповідача ОСОБА_2 з приводу відшкодування завданої матеріальної шкоди в сумі 73621,62 грн. яка підлягає стягненню з відповідача, як особи, винної у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, право вимоги до якої є абсолютним, що відповідає правовій позиції, наданій Верховним Судом України у постанові від 20.01.2016 року справа № 2808цс15.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1статті 6Конвенціїпро захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.
Враховуючи те, що відповідач не надав суду будь-яких доказів на спростування наведених позивачем обставин, зокрема щодо розміру збитків, завданих потерпілому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю відповідача, страховик ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» виплатив потерпілій особі суму страхового відшкодування за договором страхування у розмірі 118406,64 грн., відтак до нього в порядку та на умовах передбачених статтями 512, 514, 993 ЦК України та статтею 27 Закону України «Про страхування», перейшло суброгаційне право вимоги до відповідача.
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого страхового відшкодування, що становить 73621,62 грн..
Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.
За змістом ч.1,2 наведеної статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.
Відтак, відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 3571 грн. 80 коп.
На підставі ст.ст. 512, 514, 993, 1166, 1187,1188 ЦК України, статтею 27 Закону України «Про страхування», статтями 12, 13, 81, 133, 137, 141, 259, 263-265 ЦПК України,-
ухвалив:
Позов Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» до ОСОБА_1 , третя особа – Приватне акціонерне товариство «Провагроінвест» про відшкодування шкоди в порядку суброгації - задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» страхове відшкодування в розмірі 73 621 грн. 62 коп. та судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 2422 грн. 40 коп., а всього – 76 044 (сімдесят шість тисяч сорок чотири) грн. 02 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом цих строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення виготовлено 07 вересня 2026 року. 
Позивач: Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» адреса 04050, м. Київ, вул. Глибочицька, 44 ЄДРПОУ 24175269.
Відповідач: ОСОБА_2 адреса: АДРЕСА_1 . 

Головуючий: Ю. В. Крива