ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 липня 2026 року 
м. Харків
справа № 641/7641/24
провадження № 22-ц/818/716/26
Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді – Тичкової О.Ю.,
суддів Яцини В.Б., Мальованого Ю.М.
за участю секретаря судового засідання Риндіч О.Б.
сторони справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідачі – ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харків апеляційні скарги ОСОБА_1 , Міністерства оборони України на рішення Слобідського районного суду м. Харкова від 25 липня 2025 року у складі судді Богдана М. В.., -
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 2013 року по день смерті ОСОБА_2 , тобто по ІНФОРМАЦІЯ_4 включно; встановити факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утриманні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 ; визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , членом сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 під час виконання ним обов`язків військової служби; визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у зв`язку із загибеллю (смертю) військовослужбовця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 під час виконання ним обов`язків військової служби.
В обґрунтування заяви зазначала, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в 2013 році познайомилась зі ОСОБА_2 , через деякий час вони з ОСОБА_2 стали проживати разом в квартирі по АДРЕСА_1 . Пізніше в 2014 році вони переїхали до нової квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Протягом всього періоду сумісного життя разом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мали спільний бюджет, вели спільне господарство, піклувалися один про одного, мали взаємні права та обов`язки щодо утримання житла, спільні витрати і спільне харчування, купляли усе необхідне для побуту майно, спільно проводили дозвілля. Так, за час їх спільного проживання було придбано побутові речі.
24.02.2022 року Указом Президента України №63/2022 на всій території України було введено воєнний стан через повномасштабне вторгнення рф, ОСОБА_2 було мобілізовано до лав Збройних Сил України. З 24 лютого 2022 року, тобто з моменту мобілізації ОСОБА_2 до лав Збройних Сил України, позивач знаходилась на його повному утриманні, оскільки він матеріально та фінансово повністю її забезпечував. ОСОБА_2 мав постійний дохід, оскільки проходив військову службу та отримував дохід від військової частини НОМЕР_1 . Отримані кошти витрачав на оплату комунальних послуг, придбання для сім`ї одягу, продуктів харчування, інших необхідних побутових речей. ОСОБА_2 на постійній основі здійснював перекази грошових коштів на банківський рахунок ОСОБА_1 , що підтверджується відповідною випискою з карткового рахунку від 05.09.2023 року. Грошові кошти, які надавав ОСОБА_2 позивачу були її постійним і основним джерелом засобів до існування, оскільки з початком повномасштабного вторгнення вона перестала працювати. ІНФОРМАЦІЯ_4 під час виконання бойового завдання по захисту територіальної цілісності та забезпеченню національної оборони України внаслідок вибухово - осколкових травм біля населеного пункту Бахмут Донецької області ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який був водієм кулеметного взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 , загинув. В особовій справі ОСОБА_2 позивач була зазначена як дружина та особа, якій належить повідомити в разі його загибелі. Позивач отримала письмове сповіщення сім`ї №004/01 від 11 січня 2023 року про загибель ОСОБА_2 від начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 , з якого випливає, що вона є його цивільною дружиною, адже це було вказано в самому документі. Як найближча особа ОСОБА_2 . ОСОБА_1 займалась організацією похорон свого чоловіка, несла всі необхідні витрати, пов`язані з цим, а також отримала свідоцтво про його смерть. Таким чином, все вищезазначене свідчить про те, що починаючи з 2013 року і до моменту загибелі ОСОБА_2 в грудні 2022 року позивач постійно проживала однією сім`єю з ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу як дружина та чоловік, а також той факт, що позивач перебувала на утриманні ОСОБА_2 .
Рішенням Слобідського районного суду м. Харкова від 25 липня 2025 року позовні вимоги задоволені частково.
Встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , однією сім`єю, як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу в період часу з 2013 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 .
В задоволенні решти вимог відмовлено.
Рішення мотивовано тим, що позивач довела факт проживання її та ОСОБА_2 , як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з 2013 по 24.12.2022 включно. В задоволенні позовних вимог в частині встановлення факту перебування ОСОБА_1 на утриманні, визнання членом сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , та визнання її права на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відмовлено, оскільки вони є похідними від задоволених позовних вимог.
Не погодившись з рішенням суду представник Лисенко В. Ю., який діє в інтересах Міністерства оборони України подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення скасувати, в задоволенні позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту проживання однією сім`єю. Заявниця не підтвердила вказаного факту та не надала належних та допустимих доказів щодо його підтвердження. Судом першої інстанції цього враховано не було.
Не погодившись з рішенням суду представник ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила рішення скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про встановлення факту перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_2 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Встановити факт перебування ОСОБА_1 , на утриманні ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 . В іншій частині рішення залишити без змін. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачем було надано належні і допустимі докази, які б підтверджували факт перебування ОСОБА_1 на утриманні. Даний факт підтверджується, зокрема, витребуваними на вимогу суду відомостями щодо доходу ОСОБА_2 та довідками Форми ОК-5 та Форми ОК-7 ОСОБА_1 на підтвердження того, що грошові кошти, які надавав ОСОБА_2 позивачу були її постійним і основним джерелом засобів до існування, оскільки з початком повномасштабного вторгнення вона перестала працювати, а ОСОБА_2 мав постійний дохід, оскільки проходив військову службу та отримував дохід від військової частини НОМЕР_1 , а тому він матеріально та фінансово повністю забезпечував позивача по справі. Також даний факт підтверджується показами свідків в судовому засіданні, долученими кредитними договорами, які за період сумісного життя було укладено ОСОБА_2 , а саме: заява-договір №20119420573 від 07.08.2021, заява-договір №40019420573 від 07.08.2021, заява-договір №1002074730501 від 19.01.2022. ОСОБА_2 на постійній основі здійснював перекази грошових коштів на банківський рахунок ОСОБА_1 , що підтверджується також відповідною випискою з карткового рахунку від 05.09.2023 року.
Відповідно до частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, за життя ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується копією паспорта останнього (а.с. 10-11).
Позивач ОСОБА_1 з 08 липня 2014 року зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи (а.с. 9).
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у місті Бахмут Донецької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 , видане Новобоварським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №114 (а.с. 13).
Із сповіщення сім`ї № 004/01 від 11.01.2023 року, начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 підполковника ОСОБА_4 адресоване ОСОБА_1 , як цивільній дружині та довідки про причини смерті від 05.01.2023 р. вбачається, що цивільний чоловік ОСОБА_1 , солдат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , водій кулеметного взводу 3-ї стрілецької роти в/ч НОМЕР_1 загинув ІНФОРМАЦІЯ_7 під час виконання бойового завдання по захисту Батьківщини внаслідок вибухово - осколкових травм біля н.п. Бахмут Донецької області (а.с. 12).
Допитані в судовому засіданні першої інстанції свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 підтвердили факт проживання позивача ОСОБА_1 однією сім`єю з загиблим ОСОБА_2 , що останні поводились, як подружжя, опікувалися та доглядали один за одним.
В матеріалах справи позивачем були долучені копії розрахункових чеків, що підтверджують факт проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї (а.с.19-21).
В матеріалах справи наявні заяви №20119420573 від 07.08.2021 та №1002074730501 від 19.01.2022 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, з яких вбачається, що ОСОБА_2 брав споживчі кредити (а.с.22-26, 27-29).
З виписки ОСОБА_1 , виданої АТ КБ «Приватбанк», вбачається, що ОСОБА_2 неодноразово перераховував грошові кошти на рахунок позивачки (а.с. 30-42).
Згідно довідок Форми ОК-5 та Форми ОК-7 реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування з 2022 року у ОСОБА_1 відсутній дохід (а.с.48-50,51-52). 
На підтвердження позовних вимог ОСОБА_1 долучено до справи фотосвітлини, на яких зображено позивачку та загиблого ОСОБА_2 в різних місцях на відпочинку у різні роки(а.с. 43-47).
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права й обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Частинами першою та другою статті 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).
Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.
Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини р у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. До того ж, цим рішенням Конституційного Суду України визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства.
Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.
Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 22 серпня 2018 року по справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283 цс 18).
Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» Суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом».
Нормами Сімейного кодексу України не визначено, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду під час їх оцінки.
Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі (постанова Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі № 362/3705/20).
Згідно з частинами першою–третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.
Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що матеріали справи містять належні , допустимі та достатні докази на підтвердження факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу її та ОСОБА_2 з 2013 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Зокрема, копії розрахункових чеків, що підтверджують факт проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, виписки ОСОБА_1 , виданої АТ КБ «Приватбанк», вбачається, що ОСОБА_2 неодноразово перераховував грошові кошти на рахунок позивачки та фотосвітлини, на яких зображено позивачку та загиблого ОСОБА_2 в різних місцях на відпочинку у різні роки. 
Крім того, допитані в судовому засіданні першої інстанції свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 підтвердили факт проживання позивача ОСОБА_1 однією сім`єю з загиблим ОСОБА_2 , що останні поводились, як подружжя, опікувалися та доглядали один за одним.
Також, 11.01.2023 року на адресу ОСОБА_1 надіслано сповіщення сім`ї №004/01 свідчить про те, що ОСОБА_2 за життя визначив ОСОБА_1 як дружину та особу, яку слід повідомити у випадку його зникнення чи загибелі. Така вказівка є підтвердженням наявності між ними сімейних відносин, та взаємному визнанні себе подружжям.
Таким чином, у сукупності надані докази дають підстави визнати доведеним факт спільного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , однією сім`єю, як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу в період часу з 2013 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Тому, доводи викладені в апеляційній скарзі представника ОСОБА_8 , який діє в інтересах Міністерства оборони України спростовуються матеріалами справи.
Водночас, судова колегія вважає, що суд помилково відмовив у задоволенні вимог про встановлення факту перебування ОСОБА_1 на утриманні загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 з тих підстав, що зазначена вимога є похідною від задоволеної вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю виходячи з наступного.
За змістом позовної заяви, метою встановлення факту перебування на утриманні, позивачка визначила е отримання грошових виплат за загиблого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 , зокрема одноразової грошової допомоги. 
За змістом частини першої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві – гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно із цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 16 вказаного Закону одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби.
Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян російської федерації або республіки білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.
Відповідно до статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у випадках, зазначених у підпунктах 1–3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого).
Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначений у Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975.
Таким чином окреме встановлення зазначеного факту перебування позивачки на утриманні загиблого військовослужбовця має юридичне значення для позивача, з урахуванням заявленої мети. 
Тому суд мав розглянути зазначену позовну вимогу по суті та зробити відповідний висновок, що ним, в супереч вимог процесуального закону зроблено не було.
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією паспорта (а.с. 7) 
ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 (а.с. 12).
Тобто, на дату загибелі ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_1 було 59 років. 
В матеріалах справи позивачем були долучені копії розрахункових чеків, що підтверджують факт проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї (а.с.19-21).
Крім того, в матеріалах справи наявні заяви №20119420573 від 07.08.2021 та №1002074730501 від 19.01.2022 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, з яких вбачається, що ОСОБА_2 брав споживчі кредити (а.с.22-26, 27-29).
З виписки ОСОБА_1 , виданої АТ КБ «Приватбанк», вбачається, що ОСОБА_2 неодноразово перераховував грошові кошти на рахунок позивачки (а.с. 30-42).
Згідно довідок Форми ОК-5 та Форми ОК-7 реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування з 2022 року у ОСОБА_1 відсутній дохід.
Відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника.
Непрацездатними членами сім`ї вважаються батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (незалежно від тривалості страхового стажу), або є особами з інвалідністю (пункт «б» частини четвертої статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»).
Члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування (частина перша статті 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 лютого 2026 року у справі № 308/17634/23, яка підлягає врахуванню під час розгляду цієї справи відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України, вказано, що для цілей визначення того, чи є особа утриманцем у розумінні чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства, необхідно встановити, чи має така особа право на призначення пенсії в разі втрати годувальника за приписами Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Враховуючи, що станом на день смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_1 не набула права на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» підстави для задоволення позову про встановлення факту перебування її на утриманні ОСОБА_2  відсутні. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до п. 1 і п. 2 ч. 1, ч. 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та ( або) резолютивної частини.
Враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_8 , який діє в інтересах Міністерства оборони України не підлягає задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, а рішення суду – зміні, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення факту перебування її на утриманні належить відмовити з підстав зазначених у дійсній постанові.
Питання щодо перерозподілу судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не вирішувалося.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника Лисенка Володимира Юрійовича, який діє в інтересах Міністерства оборони України – залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 -задовольнити частково.
Рішення Слобідського районного суду м. Харкова від 25 липня 2025 року – змінити. Викласти мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий          О. Ю. Тичкова

Судді           В.Б. Яцина

Ю.М. Мальований