ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/3462/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2026 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:
головуючої судді Чаплик І.Д.,
секретар судового засідання Тимоць М.А.,
за участю:
представника позивача Гори Р.М.,
представника третьої особи Іванейко Я.Я.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Сколівського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови, -
в с т а н о в и в
ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) звернулась до суду із позовом до Сколівського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (адреса місцезнаходження: 82600, Львівська обл., Стрийський р-н, м. Сколе, вул. Чайківського, 6; ЄДРПОУ: 34893197), в якому просить:
визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Сколівського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області від 30.01.2026 про опис та арешт земельної ділянки площею 0,0600 га, кадастровий номер 4624555300:04:000:0854, винесену у межах зведеного виконавчого провадження № 79946728.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на виконанні у Сколівському відділі державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України перебуває зведене виконавче провадження №79946728 про стягнення з позивача податкового боргу, стягувачем за яким є Головне управління ДПС у Львівській області. 30.01.2026 державним виконавцем Сколівського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України було винесено постанову про опис та арешт майна боржника – земельної ділянки площею 0,0600 га, кадастровий номер 4624555300:04:000:0854. Позивач не погоджується із вказаною постановою та вважає, що така була винесена без належного встановлення всіх обставин, зокрема, відсутності у позивача грошових коштів чи іншого рухомого майна, неефективності застосування інших заходів з примусового виконання рішень суду. Вказане зумовило звернення позивача до суду із цим позовом.
Разом із позовною заявою представник позивача подав заяву про забезпечення позову, у якій просив зупинити вчинення виконавчих дій у межах зведеного виконавчого провадження № 79946728 на підставі виконавчих листів № 380/6243/24 від 23.12.2024, № 380/4998/23 від 16.01.2024 та № 380/12661/21 від 18.03.2022, відкритого щодо ОСОБА_2 , у тому числі у виконавчих провадженнях, об`єднаних у його складі, до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.
Ухвалою від 02.03.2026 позовну заяву залишено без руху з підстав пропуску позивачем строку на звернення до адміністративного суду.
Іншою ухвалою від 02.03.2026 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про застосування заходів забезпечення позову.
Представник позивача 16.03.2026 подав заяву про усунення недоліків позовної заяви, у якій зазначив, що постанова державного виконавця була направлена поштовим відправленням № R067092506719. Позивач фактично отримала зазначене поштове відправлення лише 19.02.2026. Крім того, з самого конверта вбачається, що відправлення було адресоване за адресою: АДРЕСА_2 . Разом з тим позивач зареєстрована та проживає за іншою адресою — АДРЕСА_3 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади. Таким чином, державний виконавець направив постанову не за адресою проживання позивача, що об`єктивно ускладнило її своєчасне отримання. У зв`язку із цим просить поновити позивачеві строк на звернення до суду.
Ухвалою суду від 23.03.2026 продовжено строк на усунення недоліків позовної заяви ОСОБА_1 до Сколівського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови на десять днів з моменту вручення вказаної ухвали.
Ухвалою від 13.04.2026 визнано неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку на звернення до суду із позовом до Сколівського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови та відмовлено у задоволенні клопотання про його поновлення, а позовну заяву ОСОБА_1 до Сколівського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови- повернути позивачеві.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.07.2026 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2026 року про повернення позовної заяви у справі №380/3462/26 - задоволено. Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2026 року про повернення позовної заяви - скасовано. Справу направлено до Львівського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Матеріали справи №380/3462/26 було направлено до Львівського окружного адміністративного суду супровідним листом від 24.07.2026 №380/3462/26/01-17/79856/26 та зареєстровано судом 28.07.2026.
Ухвалою від 29.07.2026 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом сторін) сторін згідно із особливостями, встановленими статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України. Судове засідання призначено на 10 серпня 2026 року. Залучено третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління ДПС у Львівській області (місцезнаходження: 79026, м. Львів, вул. Стрийська, буд. 35; ЄДРПОУ: 43968090). Зобов`язано Сколівський відділ державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України надати до суду матеріали зведеного виконавчого провадження ВП №79946728, в межах якого було винесено спірну постанову від 30.01.2026 про опис та арешт земельної ділянки площею 0,0600 га, кадастровий номер 4624555300:04:000:0854.
Відповідач 06.08.2026 та 10.08.2026 подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Відзив обґрунтований тим, що сам факт незгоди боржника із застосованими заходами примусового виконання не свідчить про їх незаконність. Державний виконавець під час виконання рішення не наділений повноваженнями перевіряти правильність нарахування податкових зобов`язань, оцінювати законність рішень органів місцевого самоврядування або вирішувати спори щодо чинності договорів оренди. Його обов`язок полягає у виконанні виконавчих документів, які набрали законної сили та перебувають на примусовому виконанні. Саме тому наведені позивачем обставини не можуть бути самостійною підставою для скасування постанови державного виконавця. Об`єднання виконавчих проваджень у зведене не створює нових обов`язків для боржника та не змінює змісту виконавчих документів. Воно є виключно організаційною процесуальною формою здійснення примусового виконання. Саме застосування арешту майна не означає автоматичної реалізації такого майна. Арешт є забезпечувальним заходом, спрямованим на унеможливлення відчуження майна до завершення виконавчого провадження. Таким чином, сама по собі постанова про опис та арешт земельної ділянки не свідчить про остаточне позбавлення позивача права власності. Більше того, чинне законодавство передбачає декілька наступних процесуальних стадій, під час яких боржник має можливість виконати рішення добровільно або погасити заборгованість. Відповідач зазначає, що оцінка майнового стану боржника здійснюється державним виконавцем у межах виконавчого провадження шляхом використання інформації державних реєстрів, автоматизованих інформаційних систем, відповідей банківських установ, державних органів та інших джерел інформації. Державним виконавцем періодично надсилаються платіжні інструкції відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» у банківські установи для списання коштів з арештованих рахунків, однак кошти на рахунках відсутні. Опис, арешт майна та визначення його вартості є різними стадіями виконавчого провадження. Постанова про опис та арешт майна є заходом забезпечення виконання рішення та не передбачає обов`язкового проведення оцінки майна до її винесення. Питання визначення вартості майна виникає лише у випадку подальшої передачі майна на реалізацію, що регулюється окремими положеннями Закону України «Про виконавче провадження».
Разом з відзивом відповідач подав до суду витребувані матеріали виконавчого провадження. 
07.08.2026 представник позивача подав клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Ухвалою від 10.08.2026 задоволено клопотання представника про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Судове засідання, призначене на 10.08.2026, було відкладене на 09.09.2026 за клопотанням представника позивача та третьої особи.
Представник позивача 12.08.2026 подав відповідь на відзив, у якій заперечив проти доводів відповідача та просив задовольнити позовні вимоги.
Третя особа 01.09.2026 подала до суду заперечення на позов, у яких зазначила, що доводи позивача щодо конкретного способу проведення виконавчих дій, оформлення акта опису та арешту майна, оцінки майна, розгляду заяви про відкладення виконавчих дій та інших процесуальних питань повинні оцінюватися судом передусім у контексті дій та рішень державного виконавця. Позивач фактично намагається поставити під сумнів обґрунтованість примусового виконання, посилаючись, зокрема, на обставини виникнення податкової заборгованості, припинення договору оренди земельної ділянки та наявність інших судових спорів. Однак зазначені обставини самі по собі не припиняють дії виконавчих документів та не позбавляють їх статусу таких, що підлягають виконанню. До моменту скасування або зміни відповідного судового рішення у встановленому законом порядку воно є обов`язковим до виконання. Посилання позивача на намір у майбутньому переглянути судові рішення, які перебувають або перебували на виконанні, не може саме по собі бути підставою для визнання незаконними дій державного виконавця, здійснених на виконання чинних виконавчих документів. Закон України «Про виконавче провадження» передбачає різні заходи примусового виконання, а вибір конкретного заходу здійснюється державним виконавцем відповідно до фактичних обставин виконавчого провадження та вимог Закону України. Сам факт існування у боржника доходу або здійснення ним окремих платежів не свідчить про те, що заборгованість може бути погашена у повному обсязі виключно за рахунок таких доходів.
Представник позивача 03.09.2026 подав заперечення на доводи третьої особи. У вказаних запереченнях представник позивача також просив витребувати у відповідачів докази, а саме, деталізований розрахунок залишку за ВП №68816033, №74370001 та №76961746 станом саме на 30.01.2026 із зазначенням усіх надходжень та порядку їх зарахування; відомості про виконавчий збір і витрати по кожному ВП; документи щодо актуальної перевірки коштів, рахунків та рухомого майна позивача безпосередньо перед 30.01.2026; постанову та матеріали щодо завершення ВП №71393240; документи щодо передачі та прийняття ВП №68816033, №74370001, №76961746 відповідним державним виконавцем; докази належного повідомлення позивача про виконавчі дії за її зареєстрованою адресою; відомості про отримання, реєстрацію та розгляд заяви позивача від 29.01.2026.
Відповідач 07.09.2026 подав до суду клопотання, у якому просив розглядати справу без його участі.
У судовому засіданні 09.09.2026 представник позивача заявив про відкликання клопотання про витребування доказів. Також представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, просив їх задовольнити.
Представник третьої особи заперечила проти позовних вимог, просила відмовити у їх задоволенні.
З врахуванням позиції учасників справи, та відповідно до положень ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішив завершити розгляд справи в порядку письмового провадження.
Суд всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, заслухав усні пояснення учасників справи, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та встановив таке.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30.11.2021 у справі №380/12661/21 стягнуто з ОСОБА_1 до відповідного бюджету в рахунок погашення податкового боргу кошти у розмірі 74689 (сімдесят чотири тисячі шістсот вісімдесят дев`ять) грн. 06 коп.
На підставі вказаного рішення суду Львівським окружним адміністративним судом було виготовлено виконавчий лист, який видано 18 березня 2022 року.
Старшим державним виконавцем Сколівського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Лисковою Світланою Ярославівною на підставі заяви стягувача від 29.03.2022 було винесено постанову від 15.04.2022 про відкриття виконавчого провадження №68816033 з виконання виконавчого листа №380/12661/21, виданого Львівським окружним адміністративним судом 18.03.2022 про стягнення з ОСОБА_1 до відповідного бюджету в рахунок погашення податкового боргу коштів у розмірі 74 689 (сімдесят чотири тисячі шістсот вісімдесят дев`ять) грн. 06 коп.
18.04.2022 старшим державним виконавцем Сколівського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Лисковою Світланою Ярославівною було винесено постанову про стягнення виконавчого збору.
04.07.2022 старшим державним виконавцем Сколівського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Лисковою Світланою Ярославівною було винесено постанову про накладення арешту на все майно боржника.
15.11.2022 старшим державним виконавцем Сколівського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Лисковою Світланою Ярославівною було винесено постанову про накладення арешту па грошові кошти, що містяться па відкритих рахунках, а також па кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику.
Постановою старшого державного виконавця Сколівського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лискової Світлани Ярославівни від 17.05.2024 звернуто стягнення на доходи боржника у розмірі 20% доходів щомісяця до погашення загальної суми заборгованості.
Постановою старшого державного виконавця Сколівського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лискової Світлани Ярославівни від 16.10.2024 визначено поточний рахунок фізичної особи - боржника у банку для здійснення видаткових операцій.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30.11.2023 у справі №380/14998/23 стягнуто з фізичної особи ОСОБА_1 до бюджету податковий борг у сумі 37 266,86 грн.
На підставі вказаного рішення суду Львівським окружним адміністративним судом було виготовлено виконавчий лист, який видано 16 січня 2024 року.
Старшим державним виконавцем Сколівського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лисковою Світланою Ярославівною на підставі заяви стягувача від 30.01.2024 було винесено постанову від 06.03.2024 про відкриття виконавчого провадження №74370001 з виконання виконавчого листа №380/14998/23, виданого Львівським окружним адміністративним судом 16.01.2024 про стягнення з фізичної особи ОСОБА_1 до бюджету податковий борг у сумі 37 266,86 грн.
Також 06.03.2024 старшим державним виконавцем Сколівського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лисковою Світланою Ярославівною винесено постанову про стягнення виконавчого збору та постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15.11.2024 у справі №380/6243/24 стягнуто з ОСОБА_1 до бюджету податковий борг у сумі 42 899 (сорок дві тисячі вісімсот дев`яносто дев`ять) грн 10 коп.
На підставі вказаного рішення суду Львівським окружним адміністративним судом було виготовлено виконавчий лист, який видано 23 грудня 2024 року.
Постановою старшого державного виконавця Сколівського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лисковою Світланою Ярославівною на підставі заяви стягувача від 17.01.2025 було винесено постанову від 24.01.2025 про відкриття виконавчого провадження №76961746 з виконання виконавчого листа №380/6243/24, виданого Львівським окружним адміністративним судом 23.12.2024 про стягнення з ОСОБА_1 до бюджету податкового боргу у сумі 42 899 (сорок дві тисячі вісімсот дев`яносто дев`ять) грн 10 коп.
Також 24.01.2025 старшим державним виконавцем Сколівського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лисковою Світланою Ярославівною винесено постанову про стягнення виконавчого збору та постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.
10.09.2025 старшим державним виконавцем Сколівського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лисковою Світланою Ярославівною було винесено постанову про арешт майна боржника.
Постановою старшого державного виконавця Сколівського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Кізими Юліани Мирославівни від 08.01.2026 об`єднано виконавчі провадження №68816033, №74370001, №76961746 у зведене виконавче провадження №79946728.
Постановою старшого державного виконавця Сколівського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Кізими Юліани Мирославівни від 16.01.2026 відкладено проведення виконавчих дій.
30.01.2026 представник позивача подав до виконавця заяву про відкладення проведення виконавчих дій.
30.01.2026 старшим державним виконавцем Сколівського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Кізими Юліани Мирославівни винесено постанову про опис та арешт земельної ділянки площею 0,0600 га, кадастровий номер 4624555300:04:000:0854, цільове призначення земельної ділянки – для індивідуального садівництва, яка знаходиться за адресою: Львівська область, Стрийський район, с. Дубина.
Згідно із обліковою карткою на зведене виконавче провадження від 03.08.2026, залишок боргу, що підлягає стягненню становить 105 325,05 грн.
Вважаючи постанову від 30.01.2026 про опис та арешт земельної ділянки протиправною, позивач звернувся до суду.
Даючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, судом враховано такі обставини та норми права.
Відповідно до статті 19 Конституції України суд, як орган державної влади, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.
Частинами першою, другою статті 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
За приписами статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб i підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або з принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Згідно з частинами 2, 4 статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).
Статтею 1 Закону №1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (п.1 ч.1 ст.3 Закону № 1404-VIII).
Відповідно до частини 1 статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус.
Так, завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3 цього Закону).
Частиною першою статті 10 Закону №1404-VIII передбачено, що заходами примусового виконання рішень є:
1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;
2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;
3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;
4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;
5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Відповідно до пункту 1 частини 1 та частини 5 статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього Закону, за заявою стягувана про примусове виконання рішення.
Відповідно до частини першої статті 30 Закону №1404-VIII, виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження. Виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється приватним виконавцем у рамках зведеного виконавчого провадження.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Згідно з пунктами 1, 6, 7 частини третьої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до вказаного Закону; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35^-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, на електронні гроші, які зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.
Відповідно до частин першої, другої, шостої статті 48 Закону №1404-VIII, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця). Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.
Частиною першою статті 50 Закону №1404-VIII передбачено, що звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якій фактично проживає боржник.
Частинами першою, другою статті 55 Закону №1404-VIII передбачено, що не допускається звернення стягнення на об`єкт довірчої власності за зобов`язаннями довірчого власника, а також на майно, зазначене в Додатку до цього Закону. Не допускається звернення стягнення на нафту та нафтопродукти із складу мінімальних запасів нафти та нафтопродуктів, на які поширюється дія Закону України "Про мінімальні запаси нафти та нафтопродуктів".
Частинами 1-3 статті 56 Закону №1404-VIII передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Частиною п`ятою цієї ж статті передбачено, що про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника. У разі прийняття виконавцем рішення про обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам проведення опису є обов`язковим. У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника обов`язково зазначаються, зокрема, якщо опису підлягає земельна ділянка - її розмір, цільове призначення, наявність комунікацій тощо.
Частиною четвертою статті 13 Закону №1404-VIII передбачено, що опис та арешт майна здійснюються не пізніш як на п`ятий робочий день з дня отримання інформації про його місцезнаходження. У разі виявлення майна виконавцем під час проведення перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) фізичної особи та місцезнаходженням юридичної особи здійснюються опис та арешт цього майна.
Частинами 1-3 статті 57 Закону №1404-VIII передбачено, що визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна. У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна.
Відповідно до частин першої-третьої статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» майно, на яке накладено арешт, крім майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам (далі - зберігач), що призначені виконавцем у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника, під розписку. Копія постанови видається боржнику, стягувачу, а якщо обов`язок щодо зберігання майна покладено на іншу особу - також зберігачу. Якщо опис і арешт майна здійснювалися на виконання рішення про забезпечення позову, виконавець передає арештоване майно на зберігання боржнику або його представнику (якщо інше не зазначено в судовому рішенні або якщо боржник відмовився приймати майно на зберігання).
Зберігач може користуватися майном, переданим йому на зберігання, якщо проти цього не заперечує стягувач (щодо рухомого майна) або якщо особливості такого майна не призведуть до його знищення чи зменшення цінності внаслідок користування.
У разі якщо зберігачем призначено іншу особу, крім боржника або члена його сім`ї, вона може одержувати за зберігання майна винагороду, розмір та порядок виплати якої визначаються договором між зберігачем та виконавцем.
Звертаючись до суду із позовом про оскарження постанови від 30.01.2026 про опис та арешт майна боржника позивач зазначає, що відповідач не перевірив факту співмірності застосованого заходу із розміром заборгованості позивача, не довів факту неефективності інших засобів примусового виконання рішень судів, не врахував факт часткового погашення позивачем суми заборгованості, безпідставно виніс постанову про об`єднання виконавчих проваджень у зведене та порушив право позивача на участь у виконавчих діях.
Суд зазначає, що пунктом 14 розділу ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (далі – Інструкція №512/5), передбачено, що у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об`єднуються у зведене виконавче провадження та виконуються державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження. Про об`єднання виконавчих проваджень у зведене державний виконавець виносить постанову. Наведені норми вказують на обов`язок, а не право державного виконавця винести постанову про об`єднання виконавчих проваджень у зведене. Суд відхиляє доводи позивача про те, що виконавчі провадження були об`єднані з метою подальшого застосування заходу примусового виконання рішення суду у вигляді опису та арешту земельної ділянки, оскільки такі базуються лише на припущеннях позивача, які не підтверджені належними та допустимими доказами. Щодо доводів позивача про необґрунтовані часові проміжки прийняття постанов державного виконавця суд звертає увагу, що відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону №1404-VIII, порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом. Суд також наголошує, що постанова старшого державного виконавця від 08.01.2026 про об`єднання виконавчих проваджень у зведене не є предметом спору в межах справи, що розглядається, тому суд позбавлений можливості надати їй правову оцінку, як і доводам представника позивача про її протиправність та передчасність. З приводу доводів представника позивача про питання до передачі виконавчих проваджень іншому державному виконавцю, озвучених у відповіді на відзив суд зазначає, що відповідно до пунктів 3, 5 розділу V Інструкції №512/5, виконавче провадження може бути передано від одного приватного виконавця до іншого приватного виконавця або відповідного органу державної виконавчої служби, від одного державного виконавця до іншого в межах органу державної виконавчої служби, від одного органу державної виконавчої служби до іншого. Виконавче провадження передається від одного державного виконавця до іншого в межах одного органу державної виконавчої служби у разі, зокрема, звільнення чи відсторонення від посади державного виконавця, що наявне в спірному випадку.
Щодо доводів позивача про те, що вона є матір`ю двох неповнолітніх дітей, яких вона виховує самостійно, не працює та фактично самостійно забезпечує їх утримання та здійснювала при цьому періодичні добровільні платежі, чим частково погасила заборгованість, суд зазначає, що статтею 370 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Отже, після набрання законної сили рішеннями Львівського окружного адміністративного суду від 30.11.2021 у справі №380/12661/21, від 30.11.2023 у справі №380/14998/23 та від 15.11.2024 у справі №380/6243/24 такі підлягали виконанню у порядку, визначеному судом. Оскільки вказаними рішеннями суду було стягнуто з позивача податковий борг на конкретну грошову суму, то саме у відповідному обсязі рішення суду підлягали примусовому виконанню, а тому лише часткове погашення податкового боргу позивачем не може свідчити про виконання нею рішень суду у належному порядку. 
При цьому суд зазначає, що частиною першою статті 33 Закону №1404-VIII передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.
Подібні за змістом норми містяться і у статті 378 КАС України, частиною першою якої передбачено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.
Отже, у разі неможливості виконати рішення суду у визначеному порядку та у визначений строк з об`єктивних причин, позивач не була позбавлена права на звернення до суду із заявою про відстрочення або розстрочення їх виконання. Проте доказів звернення до суду із відповідними заявами позивачем не надано, а судом не встановлено. Таким чином, суд відхиляє наведені доводи позивача як необґрунтовані.
Щодо доводів позивача про першопричину виникнення спору у вигляді триваючої бездіяльності Сколівської міської ради щодо не передання у власність позивачеві земельної ділянки, за користування якою позивач сплачувала податкові зобов`язання у вигляді орендної плати, то такі доводи суд відхиляє, оскільки вони жодним чином не стосуються предмета спору ні у справах №380/12661/21, №380/14998/23 та №380/6243/24, у яких предметом спору було стягнення з позивача податкового боргу, ні у справі, що розглядається. Суд наголошує, що у справах про стягнення податкового боргу дослідженню і оцінці підлягають питання чи набула сума податкового зобов`язання, визначена контролюючим органом у податкових повідомленнях-рішеннях статусу узгодженого грошового зобов`язання та статусу податкового боргу та з огляду на встановлене чи є правові підстави для її стягнення.
Суд також звертає увагу, що державний виконавець не наділений правом перевіряти рішення суду, на підставі якого було видано виконавчий документ, на предмет його законності чи обґрунтованості, а лише перевіряє наявність підстав для відкриття виконавчого провадження та вчинення подальших дій з метою примусового виконання рішення суду. Позивачем у позовній заяві зазначено про намір переглянути рішення судів, які перебувають на примусовому виконанні, проте доказів оскарження вказаних рішень суду в апеляційному порядку чи подання заяви про їх перегляд за нововиявленими обставинами позивач не надає. Водночас, оскільки як вже зазначалось судом, вказані рішення суду набрали законної сили, то такі повинні були бути виконані. Таким чином, суд констатує, що доводи позивача у вказаній частині позову зводяться до пропозицій та вимог до державного виконавця та до суду переглянути судові рішення у справах №380/12661/21, №380/14998/23 та №380/6243/24, що виходить за межі їх повноважень, оскільки надавати оцінку рішенням суду на предмет їх законності та обґрунтованості може лише суд вищої інстанції. В матеріалах справи відсутні також докази визнання виконавчих листів, виданих на підставі вказаних рішень суду такими, що не підлягають виконанню з підстав їх помилкової видачі, відсутності обов`язку у боржника виконати судове рішення, або з інших причин.
Щодо доводів позивача про порушення черговості звернення стягнення на майно позивача та про те, що наявний розмір заборгованості не вказує на необхідність застосування такого заходу примусового виконання як опис та арешт земельної ділянки суд зазначає таке.
Статтею 10 Закону №1404-VIII передбачено перелік заходів, які можуть вчинятися виконавцем з метою забезпечення виконання рішень судів та інших органів. Такими заходами є, зокрема, звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі, якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем. При цьому усі вказані заходи примусового виконання рішень можуть застосовуватися незалежно один від одного на розсуд виконавця з урахуванням обставин у справі, та їх використання не потребує наведення неможливості застосування інших видів заходів примусового виконання рішень судів та інших органів. Також застосування такого заходу примусового виконання рішень не потребує наявності у боржника заборгованості на конкретну суму як мінімального порогу для його використання. 
Статтею 50 Закону №1404-VIII передбачено, що звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якій фактично проживає боржник. Отже, перед тим як застосовувати заходи забезпечення виконання рішення суду у вигляді звернення стягнення на нерухоме майно виконавець зобов`язаний пересвідчитись у відсутності у боржника грошових коштів та іншого рухомого майна, на яке може бути звернено стягнення. 
Судом встановлено з матеріалів справи, що відповідач з метою встановлення факту наявності чи відсутності у позивача грошових коштів та рухомого майна направляв відповідні запити до Державної податкової служби України та Пенсійного фонду України, за наслідками яких виконавця було повідомлено про відсутність задекларованого доходу у позивача, а також до Міністерства внутрішніх справ України щодо наявності у позивача транспортних засобів, за наслідком розгляду яких відповідача було повідомлено про їх відсутність. Отже, суд констатує вжиття відповідачем заходів з метою перевірки наявності у неї нерухомого майна та грошових коштів, однак оскільки вказані заходи не дали належного результату, виконавець мав підстави для переходу до наступних заходів примусового виконання рішень суду. 
Щодо доводів представника позивача про відсутність у оскаржуваній постанові факту оцінки майна суд зазначає, що за частиною п`ятою статті 56 Закону №1404-VIII, у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника обов`язково зазначаються, зокрема, якщо опису підлягає земельна ділянка - її розмір, цільове призначення, наявність комунікацій тощо. Отже, вказана норма не вимагає обов`язку зазначати у постанові про опис та арешт майна боржника у вигляді земельної ділянки її оцінки. При цьому суд зазначає, що у постанові були зазначені обов`язкові характеристики земельної ділянки, такі як її місце розташування, кадастровий номер та цільове призначення. З наведеного суд погоджується з доводами відповідача про те, що відсутність оцінки майна на момент винесення постанови про опис та арешт не свідчить про незаконність такої постанови. Судом вже також наголошувалось, що застосування такого заходу примусового виконання рішень як опис і арешт майна боржника не потребує наявності у боржника заборгованості на конкретну суму як мінімального порогу для його використання, а застосовується для забезпечення реального виконання рішення суду. У матеріалах справи відсутні також докази вчинення відповідачем дій з метою реалізації арештованого майна.
Щодо доводів позивача про порушення її права на участь у виконавчих діях у зв`язку з винесенням спірної постанови про опис та арешт майна боржника за наявності клопотання про відкладення виконавчих дій суд зазначає, що згідно з нормами частини першої статті 32 Закону №1404-VIII, за наявності обставин, що перешкоджають проведенню виконавчих дій (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), або з інших підстав, внаслідок виникнення яких сторони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, виконавець може відкласти проведення виконавчих дій з власної ініціативи або за заявою стягувача чи боржника на строк до 10 робочих днів. Про відкладення проведення виконавчих дій виконавець виносить відповідну постанову.
Наведена норма вказує на право виконавця, а не обов`язок відкласти проведення виконавчих дій навіть за наявності поважних причин, враховуючи наявні обставини, а отже подана боржником заява про це не є беззаперечною підставою для відкладення виконавчих дій. Суд також враховує, що в межах виконавчого провадження виконавцем приймалась вже постанова про відкладення проведення виконавчих дій, а отже подальше їх відкладення могло призвести до непропорційних затрат часу на проведення виконавчих дій. Тому у цій частині суд відхиляє доводи позивача як необґрунтовані.
Доказами в адміністративному судочинстві відповідно до частини першої статті 72 КАС України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Докази суду надають відповідно до частини третьої статті 77 КАС України учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.
Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Предметом доказування відповідно до частини другої статті 73 КАС України є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи наявні в матеріалах справи докази суд приходить до висновку, що позивачем не було доведено факту протиправності дій відповідача при прийнятті спірної постанови, тому суд приходить до висновку, що відповідач, приймаючи оспорювану постанову від 30.01.2026 ВП №79946728 про опис і арешт майна боржника діяв правомірно, у межах повноважень, визначених Конституцією та законами України.
Суд вказує на те, що виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Виконання рішення суду не може бути поставлено у залежність від наявності певних умов.
У Рішенні від 26.06.2013 № 5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист; набрання судовим рішенням законної сили є юридичною подією, з настанням якої виникають, змінюються чи припиняються певні правовідносини, а таке рішення набуває нових властивостей; основною з цих властивостей є обов`язковість - сутнісна ознака судового рішення як акта правосуддя (підпункт 2.4 мотивувальної частини Рішення від 23.11.2018 №10-р/2018); невід`ємною складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).
Конституційний Суд України у Рішенні від 26.06.2013 взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі Шмалько проти України (заява № 60750/00) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що приймаючи постанову про опис та арешт майна боржника від 30.01.2026 у виконавчому провадженні №79946728, відповідач дотримався засад виконавчого провадження, викладених у статті 2 Закону України «Про виконавче провадження», постанова про опис та арешт майна боржника від 30.01.2026 у виконавчому провадженні №79946728 відповідає критеріям правомірності рішень суб`єктів владних повноважень, викладеним у частині другій статті 2 КАС України, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
У відповідності до вимог статті 139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262, 287 підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:
у задоволенні позову ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Сколівського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (адреса місцезнаходження: 82600, Львівська обл., Стрийський р-н, м. Сколе, вул. Чайківського, 6; ЄДРПОУ: 34893197), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – Головного управління ДПС у Львівській області (місцезнаходження: 79026, м. Львів, вул. Стрийська, буд. 35; ЄДРПОУ: 43968090) про визнання протиправною та скасування постанови – відмовити повністю.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст.287 КАС України, протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Рішення набирає законної сили, згідно зі ст.255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Чаплик І.Д.