Головуючий у суді першої інстанції: Капшук Л.О.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
справа № 371/2158/25
провадження № 33/824/1894/2026

9 червня 2026 року суддя судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Шкоріна О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві адміністративну справу відносно ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працює, ідентифікаційний код НОМЕР_1 , за частиною першою статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою захисником Корочанською Вітою Олександрівною, на постанову Миронівського районного суду Київської області від 13 лютого 2026 року,-
В С Т А Н О В И В:

Постановою Миронівського районного суду Київської області від 13 лютого 2026 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП, та застосовано до неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень зі стягненням судового збору на користь держави.
Згідно із постановою судді, 9 грудня 2025 року приблизно о 13 годині 30 хвилин ОСОБА_1 , яка є матір`ю малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувала у громадському місці з ознаками алкогольного сп`яніння, чим ухилилася від виконання передбачених статтею 150 Сімейного кодексу України батьківських обов`язків щодо виховання малолітньої дитини, оскільки малолітній син залишився без нагляду мами. 
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, захисник  ОСОБА_1 - адвокат Корочанська В.О. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної постанови, просила її скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити. Апелянт вважає, що постанова суду по справі винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, при цьому суд не повно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення обставин справи, що потягло за собою необгрунтоване та надто суворе застосування стягнення як вид покарання за адміністративне правопорушення, не сприяв повному об'єктивному та неупередженому її розгляду.
В апеляційній скарзі зазначає, зокрема про те, що в змісті протоколу не зазначено визначення «батьківських обов`язків» та не вказано місце вчинення правопорушення, лише зазначено дата та час. Вважає, що це порушення вимог ст. 256 КУПАП, оскільки унеможливлює встановлення об`єктивної сторони правопорушення.
Зазначає, що відсутні будь-які об`єктивні докази, в тому числі пояснення інших свідків, окрім батьків та відео з нагрудної камери поліцейських, які не є безперервними та які б давали можливість встановити вину ОСОБА_1 та довести об`єктивну сторону правопорушення.
Також посилається на те, що працівниками поліції було одночасно притягнуто ОСОБА_1 за ст. ст. 184,178 КУПАП, але одночасне притягнення особи за одне діяння за ст. 184 КУПАП та за ст. 178 КУПАП є порушенням принципу заборони подвійної відповідальності за одне й те саме порушення, якщо дії не утворюють окремі, самостійні правопорушення.
Також не доведено суб`єктивної сторони складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУПАП, що має наслідком відсутності у діях ОСОБА_1 складу правопорушення загалом.
В тексті апеляційної скарги захисник ОСОБА_1 - адвокат Корочанська В.О. викладено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Миронівського районного суду Київської області від 13 лютого 2026 року. В обґрунтування поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження посилається на те, що захисник отримала копію постанови 26 лютого 2026 року.
З метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, права на апеляційне оскарження, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, з огляду на викладені обставини суд апеляційної інстанції вважає за необхідне клопотання задовольнити, поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Миронівського районного суду Київської області від 13 лютого 2026 року, як такий, що пропущений з поважних причин.
В судове засідання ні  ОСОБА_1 , ні її захисник адвокат Корочанська В.О. не з`явились. Про день, час та місце засідання суду захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 - адвокат Корочанська В.О. повідомлялась шляхом направлення судового повідомлення до її електронного кабінету, про що в матеріалах справи міститься зхвіт про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду, однак, в судове засідання не з`явились.
За таких обставин суд вважав за можливе розглянути справу у відсутність ОСОБА_1 та її захисника адвоката Корочанської В.О.
Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.
Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 184 КУпАП, відповідальність за невиконання батьками обов`язків щодо виховання дітей наступає у разі ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання малолітніх та/або неповнолітніх дітей.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, полягає в ухиленні батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків, що стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання малолітніх та/або неповнолітніх дітей, а саме: залишення впродовж тривалого строку дитини без будь-якого нагляду; ухилення від виховання дітей; незабезпечення безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці; невжиття заходів щодо їх лікування; безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності; штучне створення незадовільних побутових умов тощо.
Неналежне виконання обов`язків щодо виховання дітей полягає у бездіяльності, внаслідок якої обов`язки по вихованню виконуються неякісно і у неповному обсязі. Таке ухилення від виконання батьківських обов`язків може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання та навчання малолітніх та/або неповнолітніх дітей.
Суб`єктивна сторона даного правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
За змістом ст. 184 КУпАП вбачається, що до адміністративної відповідальності можна притягнути особу лише за умисно вчинене правопорушення.
Умисним є правопорушення, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Проте, обов`язковою умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП є вчинення не будь-яких діянь, зазначених у ч. 1 ст. 184 КУпАП, а лише невиконання батьківських обов`язків, які чітко передбачені законодавством і лише, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей.
Так, вина ОСОБА_1 у невиконанні батьківських обов`язків щодо виховання свого малолітнього сина підтверджується даними зафіксованими в протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 966175 від 11 грудня 2025 року, заяви ОСОБА_3 від 09 грудня 2025 року, пояснень ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , наданих в судовому засіданні, відеозаписами правопорушення.
Наведені докази отримані у процесуальний спосіб, є належними, допустимими, а їх сукупність достатньою для взаємозв`язку і є такою, що беззаперечно вказує, що ОСОБА_1 не виконує батьківські обов`язки щодо виховання свого сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: не виконання матір'ю батьківських обов'язків щодо здійснення постійного нагляду за малолітньою дитиною, залишення малолітньої дитини у дитячому садочку поза межами часу, погодженого з вихователями, що відповідає діянню, передбаченому ч. 1 ст. 184 КУпАП.
Таким чином, твердження ОСОБА_1 про відсутність доказів, які б підтверджували наявність в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КПК України, є безпідставними.
Крім того, твердження про відсутність належних доказів з іншого боку не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких орган чи суд встановлює наявність або відсутність адміністративного правопорушення. Закон не встановлює обов`язкової кількості свідків або необхідності підтвердження кожної обставини виключно безперервним відеозаписом. Пояснення учасників події, рапорти працівників поліції, відеозаписи та інші матеріали справи підлягають оцінці в сукупності. Сам по собі факт фрагментарності відеозапису не свідчить про його недопустимість та не спростовує інших доказів, покладених в основу висновку про наявність складу адміністративного правопорушення.
За вимогами КУпАП недопустимі докази - це матеріали, зібрані з істотним порушенням прав людини (Конституції, законів) або вимог процесуального порядку. Протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 966175 від 11 грудня 2025 року складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, підписано відповідною посадовою особою, а ОСОБА_1 від його підписання відмовилась.
Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності протоколу вимогам ст. 256 КУпАП не свідчать про незаконність притягнення до адміністративної відповідальності. Відсутність у протоколі визначення поняття «батьківські обов`язки» не є порушенням вимог закону, оскільки протокол повинен містити суть адміністративного правопорушення, а не правове тлумачення термінів, які використовуються законодавцем у диспозиції відповідної норми. Зміст батьківських обов`язків визначений положеннями сімейного законодавства, а тому їх окреме розкриття у протоколі не є обов`язковою умовою для встановлення складу правопорушення.
Так само посилання на відсутність у протоколі конкретного місця вчинення правопорушення не є підставою для закриття провадження, якщо з матеріалів справи можливо достовірно встановити обставини події, час її вчинення, особу правопорушника та суть інкримінованого діяння. Формальні недоліки протоколу самі по собі не можуть бути підставою для скасування постанови, якщо вони не перешкодили всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та не призвели до порушення права особи на захист.
Безпідставними є й посилання апелянта на порушення принципу заборони подвійної відповідальності. Адміністративна відповідальність за ст. 178 КУпАП та за ст. 184 КУпАП передбачена за різні об`єкти посягання та різні склади адміністративних правопорушень. Стаття 178 КУпАП встановлює відповідальність за розпивання алкогольних напоїв або перебування у громадських місцях у стані сп`яніння, тоді як ст. 184 КУпАП передбачає відповідальність батьків або осіб, які їх замінюють, за невиконання чи неналежне виконання обов`язків щодо виховання дітей. Тому у випадку, коли однією поведінкою особи одночасно порушуються різні охоронювані законом суспільні відносини та наявні самостійні склади адміністративних правопорушень, притягнення до відповідальності за кожною із зазначених статей не суперечить принципу non bis in idem, оскільки відповідальність настає не за одне й те саме правопорушення, а за різні адміністративні проступки.
Таким чином, висновок суд першої інстанції, викладений у постанові про винуватість ОСОБА_1 у невиконанні батьківських обов`язків щодо виховання свого малолітнього сина, а саме: не виконання батьківських обов'язків щодо здійснення постійного нагляду за малолітньою дитиною, залишення малолітньої дитини у дитячому садочку поза межами часу, погодженого з вихователями, є обґрунтованим, відповідає матеріалам справи і фактичним обставинам події.
Всупереч тверджень апелянта, розглядаючи матеріали справи, суд першої інстанції дослідив належним чином зібрані докази по справі, а також з`ясував всі обставини у справі, на підставі чого прийшов до обґрунтованих висновків про наявність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, тобто дотримався вимог ст.ст. 251, 280 КУпАП.
Висновки, які викладені в постанові суду, відповідають матеріалам справи і фактичним обставинам події. При винесенні постанови суддею було вжито заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження матеріалів справи.
Таким чином, постанова суду першої інстанції відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування суд апеляційної інстанції не вбачає, у зв`язку з чим приходить висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної постанови - без змін.
Керуючись статтями 284, 289, 294 КУпАП, Київський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Поновити  ОСОБА_5 строк на апеляційне оскарження постанови Миронівського районного суду Київської області від 13 лютого 2026 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану захисником Корочанською Вітою Олександрівною, залишити без задоволення.
Постанову Миронівського районного суду Київської області від 13 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: О.І. Шкоріна