З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
694/1152/26
02.09.2026 року м. Тальне 
Тальнівський районний суд Черкаської області в складі:
головуюча - суддя: Воронкова І.Г.
секретар судового засідання: Джуська Л.О.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Солвентіс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:
Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 47011 грн. за кредитним договором та судові витрати по сплаті судового збору та правничої допомоги. Свої вимоги мотивує тим, що 06.09.2020 року був укладений кредитний договір № 3929332 між ТОВ “Алекскредит” та відповідачем на суму 7000 грн. шляхом підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що відповідно до вимог законодавства є належним та допустимим доказом укладення правочину між сторонами. 29.10.2025 року первісний кредитор та ТОВ “Секвоя Капітал” уклали договір факторингу № 29/10-2025, згідно умов якого до ТОВ “Секвоя Капітал” перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. 31.10.2025 року ТОВ “Секвоя Капітал” та позивач уклали договір факторингу № ДФ-31102025, відповідно до якого позивач набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Враховуючи вищезазначене, оскільки відповідач добровільно не погашає заборгованості за вказаним кредитним договором, позивач змушений звернутись до суду з даним позовом.
Сторони в судове засідання не з`явились. Про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені в порядку ч. 8 ст. 128 ЦПК України.
Представник позивача 11.08.2026 надав суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
В ідповідач у судове засідання не з`явився, у відповідності до ст. 128 ЦПК України відповідач являється таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, оскільки поштова кореспонденція направлялася відповідачу за місцем його реєстрації. Заяв та клопотань не надав, відзиву не надіслав, про причини неявки не повідомив, тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Всі умови щодо ухвалення заочного рішення були дотримані.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
В судове засідання всі особи, які беруть участь у справі, не з`явилися, у зв`язку з чим на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи в межах наданих суду доказів, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 06.09.2020 ТОВ «Алекскредит» та ОСОБА_1 уклали Договір про надання кредиту № 3929332 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, відповідно до якого товариство надає позичальнику кредит у розмірі 7000 грн., а позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування та виконати інші обов`язки, передбачені договором (п. 1.2, 1.3 договору) (а.с. 22-23).
Згідно п. 1.4 Договор кредит надається позичальнику в сумі, що зазначена в п. 1.3 договору, в безготівковій формі шляхом перерахування на картковий рахунок позичальника.
Відповідно до п. 3.1 договору сторони погодили, що строк дії договору встанолюється з дати укладення договору 06.092020 року до кінцевої дати виконання договору 24.03.2021 року.
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором про надання кредиту № 3929332 від 06.09.2020 року станом на 29.10.2025 року загальна сума заборгованості відповідача складає 47061 грн., з яких: 7000 грн. – заборгованість за сумою кредиту; 40061 грн. – заборгованість за відсотками (а.с. 20). 
29.10.2025 року ТОВ “Алекскредит” та ТОВ “Секвоя Капітал” уклали договір факторингу № 29/10-2025 (а.с. 24-26).
Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору Факторингу № АК-29/10-2025 від 29.10.2025 року (а.с. 18) та Акту приймання-передачі документів за Договором факторингу від 29.10.2025 (а.с. 14) до ТОВ “Секвоя Капітал”перейшло право вимоги до відповідача по кредитному договору № 3929332 від 06.09.2020 року.
Відповідно до зазначеного витягу з реєстру боржників ТОВ “Секвоя Капітал”набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 47011 грн., з яких: 7000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 40011 грн. - сума заборгованості за відсотками.
31.10.2025 року ТОВ “Секвоя Капітал”передала свої права вимоги до позивача, згідно укладеного між ними договору факторингу № ДФ-31102025 (а.с. 28-30).
Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору Факторингу № ДФ-31102025 від 31.10.2025 року (а.с. 19) та акту прийому – передачі документів за договором факторингу № ДФ-31102025 від 31.10.2025 року (а.с. 15) до позивача перейшло право вимоги до відповідача по кредитному договору № 3929332 від 06.09.2020 року.
Відповідно до зазначеного реєстру боржників позивач набув права грошової вимоги до відповідача по кредитному договору № 3929332 від 06.09.2020 року в сумі 47011 грн., з яких: 7000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 40011 грн. - сума заборгованості за відсотками.
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Правилами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Тобто будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦПК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Вивчивши матеріали справи, суд зазначає, що позивач повинен довести суду наявність кредитних правовідносин між ним та боржником.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, у постановах від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20, від 31 травня 2022 року у справі № 194/329/15-ц Верховний Суд зазначив, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Особові рахунки та виписки з них обов`язково мають складатися на паперових та/або електронних носіях. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту (п. 57, п. 59, п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75).
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором, адже вони підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, містять записи про операції, здійснені відповідачем протягом операційного дня та є підтвердженням виконаних за день операцій.
У постанові від 09 лютого 2023 року у справі № 464/3214/16 Верховний Суд виснував, що по своїй суті розрахунок заборгованості не є доказом (зокрема письмовим) у розумінні статей 76, 95 ЦПК України, а є результатом вчинення арифметичних дій стороною, зокрема, позикодавцем, з метою визначення суми боргу з урахуванням умов договору, періоду користування кредитними коштами тощо, з яким суд може погодитись або ж навести свій розрахунок, виконуючи обов`язок щодо визначення належної до стягнення суми заборгованості.
Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У постанові від 18 березня 2020 року в справі № 129/1033/13-ц Велика Палата Верховного Суду виснувала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів.
У постанові від 30 листопада 2022 року в справі № 334/3056/15 Верховний Суд зазначив, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.
Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, суд під час розгляду цієї справи має оцінити надані сторонами докази і відповісти на такі питання: 1) чи є кредитний договір укладеним? 2) чи виконали сторони кредитного договору свої зобов`язання за ним? 3) чи правильно нарахована заборгованість за кредитним договором?
Так, на підтвердження укладення відповідачем кредитного договору позивач надав копію договору про надання кредиту № 3929332 від 06.09.2020, який укладений між Товариством і відповідачем і підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Суд погоджується з доводами позивача про те, що зазначений договір є укладеним, оскільки встановлено, що він був укладений між сторонами в електронній формі, підписаний електронним підписом, використання якого неможливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, а також без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. По даному договору сторонами була досягнута згода з істотних його умов, в тому числі щодо строку кредитування, нарахування відсоткової ставки, порядку видачі кредитних коштів тощо.
На підтвердження виконання зобов`язань за кредитним договором позивачем надана довідка ТОВ «ФК «Елаєнс» від 02.11.2024 про здійснення платежу 06.09.2020 на суму 7000 грн. через систему Fondy на картковий рахунок № НОМЕР_1 , яка, на думку позивача, підтверджує переказ грошових коштів на картковий рахунок відповідача (а.с. 36).
Однак зазначена довідка не є документом первинного бухгалтерського обліку, не є безумовним підтвердженням здійснення фінансової операції та фактичного зарахування коштів на картковий (банківський) рахунок відповідача, як це передбачено умовами кредитного договору; також неможливо ідентифікувати рахунок або платіжний засіб, на який були зараховані кошти, та його належність саме відповідачу, не є зрозумілим призначення платежу.
При цьому, позивачем не надано документів, які б дозволяли встановити безпосередній та достовірний зв`язок між зазначеною у довідці операцією та фактичним зарахуванням відповідної суми на рахунок (картку), що належить відповідачу.
За таких обставин, суд позбавлений можливості ідентифікувати належність електронного платіжного засобу відповідачу, оскільки повна інформація щодо номеру банківської картки або ж номеру банківського рахунку відповідача у кредитному договорі відсутня. Самої лише вказівки в довідці на перерахування коштів на номер електронного платіжного засобу недостатньо для визнання доведеним факту перерахування саме відповідачеві коштів за укладеним між сторонами кредитним договором.
З наведених мотивів вищезазначена довідка ТОВ «ФК «Елаєнс» від 02.11.2024про перерахування суми кредиту відповідачу, як доказ виконання первісним кредитодавцем зобов`язань за кредитним договором, суд відхиляє.
Наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості так само не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежать від волевиявлення дій однієї сторони (кредитора). Також він є внутрішнім документом кредитора та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи видавалися кредитні кошти відповідачу, на який строк, правильність нарахування відсотків, погашення відповідачем заборгованості тощо, а також, за відсутності належних та допустимих доказів, зробити висновок, що ця заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов відповідного кредитного договору, та встановити, які саме умови спірного договору порушені відповідачем.
З огляду на викладене, розрахунок заборгованості не є належним доказом виконання Товариством зобов`язань за кредитним договором.
Належних, допустимих і достовірних доказів на підтвердження факту видачі кредитором відповідачу грошових коштів в порядку виконання кредитного договору (первинних документів, оформлених відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність») позивач не надав.
Будь-яких клопотань про витребування доказів позивач не заявляв.
Суд акцентує, що кредитний договір має консенсуальний характер, є укладеним з моменту, коли сторони досягли згоди з усіх його істотних умов. Це, в свою чергу, надає сторонам кредитного договору право на відмову від надання або одержання кредиту за вже укладеним договором. Отже, укладення кредитного договору підтверджує наявність правовідносин, що наділяє сторін певними правами і обов`язками, однак сам факт укладення договору не є беззаперечним доказом наявності кредитної заборгованості.
З огляду на те, що позивач не довів надання відповідачеві кредиту, оцінку правильності нарахування кредитної заборгованості суд не надає.
Згідно правового висновку Верховного Суду викладеного в постанові від 21 липня 2021 року в справі 287/363/16, при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування є важливим елементом змагальності судового процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про недоведеність.
Суд наголошує, що за правовою позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 01 листопада 2023 року у справі № 462/2056/20, засадничі принципи цивільного судочинства змагальність та диспозитивність покладають на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.
Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з врахуванням досліджених обставин справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі за недоведеністю.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, і оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, судові витрати позивачу за рахунок відповідача не відшкодовуються.
Керуючись ст. 141, 263-265, суд

ухвалив :
В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансової Компанії" Солвентіс” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішенняможе бути подано протягом тридцятиднів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцятиднів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцятиднів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: І.Г. Воронкова