Справа №604/611/26 
Провадження №3/604/197/26 

ПОСТАНОВА
іменем України
09 липня 2026 року селище Підволочиськ Суддя Підволочиського районного суду Тернопільської області Сташків Н.Б., розглянувши матеріали, які надійшли від ВП №1 Тернопільського РУП ГУНП у Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №673889 від 23 травня 2026 року, «23.05.2026 року в смт. Підволочиськ вул. Данила Галицького 73 гр. ОСОБА_1 керував електро-самокатом, з явними ознаками алкогольного сп`яніння запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, почервоніння шкіри обличчя. Від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, що зафіксовано на технічний засіб відеозапису , а саме на нагрудний персональний відеореєстратор Motorola vb-400 №85735. Від керування транспортним засобом відсторонений шляхом залишення на місці події, чим порушив п.2.5. ПДР – Відмова особи, яка керує ТЗ, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алк., нарк. чи ін сп`яніння або щодо вживання лікарськи. Відповідальність передбачена ст.130 ч.1 КУпАП».
ОСОБА_1 та його захисник – адвокат Щербатюк О.О. в судове засідання не з`явилась. Адвокат Щербатюк О.О. подав до суду заяву, в якій просив суд закрити провадження по справі №604/611/26 про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, стосовно ОСОБА_1 , на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Заяву обґрунтовує тим, що у матеріалах про адміністративне правопорушення відсутні докази, які підтверджують те, що 23 травня 2026 року ОСОБА_1 керував електросамокатом. Більш того, згідно відеозапису електросамокат взагалі перебував у технічно несправному стані (розряджена акумуляторна батарея) не рухався, а тому ОСОБА_1 об`єктивно не міг ним керувати. Вказує, що зазначені відеозаписи не є достатніми та належними доказами вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення. Крім того вважає, що у матеріалах справи відсутні належні та достатні докази, які б беззаперечно свідчили про вчинення ОСОБА_1 дій, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а відтак, провадження по справі стосовно нього підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАП.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
У протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №673889 від 23 травня 2026 року, не вказані свідки адміністративного правопорушення та зазначено, що до протоколу додаються: акт огляду на стан сп`яніння, направлення в медичний заклад, відеофіксація на нагрудну поліцейського 857335.
До протоколу про адміністративне правопорушення долучено та надано суду:
-направлення на медичний огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 23 травня 2026 року; 
-акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 23 травня 2026 року, складений поліцейським СРПП ВП №1 Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області. У графі «результати огляду на стан сп`яніння» відсутній будь-який запис, ручкою проставлено риску (вказано: «—»). Далі в акті у графі «З результатами згоден» міститься ОСОБА_2 та рік народження особи, стосовно якої проводився огляд, та запис про відмову від підпису вказано: «не згідний від підпису відмовився». У акті відсутні дані про свідків;
-оптичний диск з відеозаписом;
Також до протоколу додано: розписку від 23 травня 2026 року про зберігання електросамоката та довідки начальника СРПП ВП №1 Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області.
З дослідженого судом відеозапису що має назву «export-08qsn» встановлено, що відеозапис починається з моменту коли ОСОБА_1 вже стоїть та тримає поруч із собою електросамокат на якому увімкнено ліхтарик. В подальшому працівники поліції просять в нього документи та пропонують пройти огляд на визначення стану сп`яніння оскільки електросамокат є транспортним засобом. ОСОБА_1 неодноразово вказував що він не їхав, а котив електросамокат, оскільки той розряджений і перебуває в еко-режимі. На відеозаписі зафіксовано також процес проходження ОСОБА_1 огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора та складання працівниками поліції матеріалів про адміністративне правопорушення.
Суд вважає за необхідне вказати, що електросамокат, у розумінні Закону України «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів» є електричним двоколісним транспортним засобом, оснащеним виключно електричними тяговими двигунами, а відтак відповідає ознакам механічного транспортного засобу незалежно від показника потужності двигуна, тому за керування ним, із порушенням правил ПДР настає відповідальність.
Однак суду не надано жодних доказів що ОСОБА_1 керував електросамокатом. 
Судом з наданих матеріалів справи встановлено, що відеозапис розпочинаються безпосередньо з моменту, коли електросамокат уже перебуває у нерухомому стані, а між ОСОБА_1 та працівниками поліції вже триває розмова. На відео зафіксовано лише подальший процес спілкування, пред`явлення документів та процедуру проходження огляду. Проте, всупереч вимогам Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- та відеозапису (затвердженої Наказом МВС № 1026 від 18 грудня 2018 року), матеріали відеофіксації не містять початку події безпосереднього факту руху електросамокату під керуванням ОСОБА_1 , моменту його зупинки патрульними або будь-яких інших дій, які б беззаперечно вказували на те, що особа виконувала функції водія під час руху. 
Відповідно до практики ЄСПЛ (справа «Тельфнер проти Австрії» від 20 березня 2001 року), покладання на обвинуваченого тягаря доведення своєї невинуватості у ситуації, коли обвинувачення не надало достатніх доказів, є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
За таких обставин, із матеріалів вказаної справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , вбачається, що наявні у справі докази свідчать про відсутність події адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. У той же час наявні у цій справі матеріали справи вказують про безпідставність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вказаною статтею КУпАП, оскільки жодним доказом не підтверджено, що ОСОБА_1 за наведених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин керував вказаним у протоколі про адміністративне правопорушення транспортним засобом, що виключає притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.
Так, відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа), розглядаючи та вирішуючи справу про адміністративне правопорушення, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Частина 1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до п.2.5 Правил дорожнього руху водій транспортного засобу повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Тобто адміністративне правопорушення це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, полягає у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння чи відмові особи яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку від огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Отже, доказуванню підлягає: факт керування особою транспортним засобом; наявність обґрунтованих підстав вважати, що така особа перебуває у стані сп`яніння, факт відмови цієї особи від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння. При цьому, для притягнення до відповідальності, передбаченої ст.130 КУпАП, необхідне підтвердження належними, допустимими і достатніми доказами всіх зазначених обставин у їх одночасній сукупності.
Однак, у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 23 травня 2026 року о 22:41 годині (як вказано у протоколі) у селищі Підволочиську транспортним засобом, а сам ОСОБА_1 заперечує факт керуванням ним транспортним засобом. Наведене виключає притягнення його до адміністративної відповідальності, оскільки відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення наступає лише у випадку підтвердження керування транспортним засобом, а тому в іншому випадку за відсутності доказів такого керування транспортним засобом особа за будь-яких умов не може нести відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.
Отже, за таких обставин, наведені вище доводи та аргументи, а також матеріали справи не підтверджують факту керування ОСОБА_1 електросамокатом 23 травня 2026 року о 22:41 годині у селищі Підволочиську по вул. Д. Галицького, біля буд. №7, а тому наведене взагалі виключає притягнення його до відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки адміністративна відповідальність за цією статтею КУпАП може наступати, перш за все у випадку наявності доказів керування особою транспортним засобом.
При цьому, жоден з наявних у справі доказів (зокрема, наявні у справі відеозаписи, інші докази) не підтверджують керування ОСОБА_1 у вказані у протоколі дату та час транспортним засобом, оскільки самі по собі протокол про адміністративне правопорушення не є належними, допустимими і достовірними доказами керування особою транспортним засобом. 
Крім цього, у матеріалах справи відсутні пояснення свідків, чи інші докази, які би підтверджували керування ОСОБА_1 транспортним засобом, відсутні відеозаписи такого керування, інші належні, допустимі та достовірні докази керування транспортним засобом.
Так, відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Наведеним конституційним положенням кореспондує частина перша статті 8 Закону України «Про Національну поліцію». Положеннями пункту 8 частини першої статті 23 цього ж Закону визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Відповідно до пункту 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-УІІІ «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів. Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).
Відповідно до статті 31 Закону України від 2 липня 2015 року, № 580-УІН «Про Національну поліцію» поліція повинна застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.
Статтею 40 цього Закону закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Статтею 251 КУпАП встановлені джерела доказів у справах про адміністративне правопорушення, якими, зокрема, є показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.
Отже, належним і допустимим доказом фіксування обставин вчинення адміністративного правопорушення, фіксування складання протоколів та постанов про адміністративні правопорушення є відеозаписи з нагрудної камери (відеореєстратора) працівників патрульної поліції, що здійснюють оформлення адміністративного правопорушення, з їх службових автомобілів і такі відеозаписи повинні бути безперервними і не перериватися.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.
За таких обставин відсутність у матеріалах справи доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом у час вказаний у протоколі, виключає притягнення його до адміністративної відповідальності.
Зі змісту ст.ст.7,9,251 КУпАП випливає, що особа може бути притягнена до адміністративної відповідальності у встановленому законодавством порядку за умови вчинення нею адміністративного правопорушення, факт вчинення якого підтверджується належними доказами.
Оскільки відповідно до частини 1 статті 130 КУпАП адміністративна відповідальності за вказаною статтею КУпАП настає лише у випадку керування транспортним засобом у стані сп`яніння, а суду не надано належних і допустимих доказів того що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, то наведене свідчить про відсутність події адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Таким чином, у матеріалах справи за ч.1 ст.130 КУпАП взагалі відсутні будь-які докази, які би вказували про керування ОСОБА_1 23 травня 2026 року транспортним засобом взагалі.
Згідно ч.3 ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, також на припущеннях. Всі сумніви щодо доведеності вини особи, які притягують до адміністративної відповідальності, і якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь даної особи.
ЄСПЛ у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.
Відповідно до постанови Касаційного адміністративного суду ВС від 08 липня 2020 року у справі №463/1352/16-а у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Згідно зі ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Таким чином, оскільки інспектором поліції при складанні відносно ОСОБА_1 протоколу за ч.1 ст.130 КУпАП не зібрано жодного належного і достовірного доказу на підтвердження притягнення його до адміністративної відповідальності, а ОСОБА_1 заперечує вчинення ним такого адміністративного правопорушення, то враховуючи доводи, наведені вище суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження в даній справі, у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Керуючись ч.1 ст.247, ч.1 ст.256, ст.ст.283-285 КУпАП, суд, 

У Х В А Л И В:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч.1 ст.130 КУпАП - закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Тернопільського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Н.Б. Сташків