Справа № 950/853/26
2/950/704/26
Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И  

27 липня 2026 року м.Лебедин 
Лебединський районний суд Сумської області в складі головуючого судді Бакланова Р. В. 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит,

В С Т А Н О В И В:
У березні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», далі також ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит № 101046231 від 29 серпня 2023 року в загальному розмірі 16 421 грн 60 коп., з яких 3 424 грн 32 коп. становить прострочена заборгованість за основною сумою кредиту, 12 047 грн 28 коп. становить заборгованість за процентами, 950 грн становить комісія за надання кредиту. Крім того, позивач просив стягнути 2 662 грн 40 коп. судового збору та 8 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29 серпня 2023 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено договір про споживчий кредит № 101046231. За умовами договору первісний кредитор надав відповідачці 5 000 грн, а відповідачка зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти та інші передбачені договором платежі. Договір підписано відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором W82431.
Позивач зазначив, що ТОВ «Мілоан» виконало обов`язок з видачі кредиту та перерахувало 5 000 грн на платіжну картку, реквізити якої відповідачка повідомила під час оформлення кредиту. Відповідачка зобов`язання належним чином не виконала, здійснила лише часткові платежі, унаслідок чого виникла заборгованість.
29 липня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 110-МЛ/Т, відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги до відповідачки за договором № 101046231. На підтвердження переходу права вимоги позивач подав договір, акт приймання-передачі реєстру боржників, платіжну інструкцію про сплату ціни відступлення та витяг із реєстру боржників.
Позивач також указав, що 02 березня 2026 року направив відповідачці письмову вимогу про погашення заборгованості, однак заборгованість не сплачена. Представник позивача просив розглянути справу без його участі, проти ухвалення рішення за наявними матеріалами не заперечував.
Разом із позовом представник позивача подав клопотання про витребування від Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» інформації щодо зарахування 5 000 грн на платіжну картку № НОМЕР_1 у період з 29 серпня 2023 року до 05 вересня 2023 року. Клопотання мотивоване тим, що запитувані відомості становлять банківську таємницю, а новий кредитор не може одержати їх самостійно.
Ухвалою Лебединського районного суду Сумської області від [дата відкриття провадження] позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачці встановлено строк для подання відзиву, позивачу строк для подання відповіді на відзив.
Копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками направлено відповідачці за зареєстрованим місцем проживання. 
У встановлений судом строк відповідачка відзиву на позов, заяви із запереченнями проти розгляду справи без повідомлення сторін або інших письмових пояснень не подала. Отже, фактично висловлені відповідачкою доводи щодо позовних вимог у матеріалах справи відсутні.
Відповідно до частини п`ятої статті 279 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, якщо немає клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. За таких обставин суд вирішує справу за наявними письмовими та електронними доказами.
Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Стаття 55 Конституції України гарантує кожному право на судовий захист. Пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України визначає однією з основних засад судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Ці конституційні приписи конкретизовані у статтях 12, 13, 76-81 та 89 ЦПК України.
За змістом частин першої та третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частина перша статті 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Кодексом випадках.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Статті 78 і 79 ЦПК України вимагають, щоб докази були допустимими та достовірними, а стаття 80 цього Кодексу визначає достатніми докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частини перша та друга статті 89 ЦПК України передбачають, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Дослідивши подані документи окремо та в їх взаємному зв`язку, судом встановлено такі обставини.
Копією договору про споживчий кредит № 101046231 від 29 серпня 2023 року підтверджується, що ТОВ «Мілоан» як кредитодавець та ОСОБА_1 як позичальник погодили надання кредиту в сумі 5 000 грн. Загальний строк кредитування становив 118 днів, з яких пільговий період становив 28 днів, від 29 серпня 2023 року до 26 вересня 2023 року включно, а поточний період становив 90 днів із кінцевим строком повернення 25 грудня 2023 року.
Пунктом 1.5 договору визначено загальні витрати позичальника. За пільговий період передбачено 2 800 грн процентів, нарахованих за ставкою 2 відсотки від фактичного залишку кредиту за кожний день користування, а за поточний період 13 500 грн процентів, нарахованих за ставкою 3 відсотки від фактичного залишку кредиту за кожний день. У пункті 1.5.1 також зазначено одноразову комісію за надання кредиту в сумі 950 грн, що становить 19 відсотків від суми кредиту. Орієнтовна загальна вартість кредиту за весь первісний строк визначена в сумі 22 250 грн.
Додаток № 1 до договору містить графік платежів і розрахунок загальної вартості кредиту. Він узгоджується з індивідуальними умовами договору щодо суми кредиту, строку, процентних ставок і кінцевої дати повернення. Паспорт споживчого кредиту містить відомості про основні умови кредитування, процентну ставку, реальну річну процентну ставку та загальні витрати споживача. Ці документи мають доказове значення не ізольовано, а разом з підписаною індивідуальною частиною договору.
Анкета-заява на кредит № 101046231 містить персональні дані ОСОБА_1 , зокрема її прізвище, ім`я, по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, номер мобільного телефону та інші відомості, необхідні для ідентифікації. Довідка про ідентифікацію містить номер договору, дату та час його укладення, одноразовий ідентифікатор W82431, номер телефону та технічні відомості про вчинення електронних дій. Узгодженість цих даних із реквізитами договору та платіжної інструкції свідчить, що електронні дії вчинялися стосовно одного й того самого кредитного правочину.
Пункт 7.1 договору передбачає, що договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а обумовлені ним права та обов`язки сторін виникають із моменту переказу кредитних коштів на картковий рахунок позичальника та діють до повного виконання зобов`язань. Пункт 9.1 містить застереження про самостійність індивідуальної частини договору і збереження інших його умов у разі нікчемності або недійсності окремого положення.
Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит укладається у письмовій формі, у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного відповідно до Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», з урахуванням особливостей Закону України «Про електронну комерцію». Отже, електронна форма договору сама собою не зменшує його юридичної сили.
Частина перша статті 207 ЦК України визначає, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, у листах чи повідомленнях, якими обмінялися сторони. За частиною другою цієї статті правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною.
Згідно з частиною третьою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти однією стороною та її прийняття другою стороною. Частина шоста цієї статті передбачає, що відповідь про прийняття пропозиції може бути надана шляхом надсилання електронного повідомлення, заповнення електронного формуляра або вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції, якщо зміст таких дій чітко роз`яснений в інформаційній системі.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлює, що якщо електронний правочин має бути підписаний, моментом його підписання є використання електронного підпису, електронного підпису одноразовим ідентифікатором або аналога власноручного підпису за умов, визначених законом. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором є даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію укласти електронний договір.
За статтями 5 та 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ є документом, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа, а оригіналом електронного документа вважається електронний примірник з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно через його електронну форму.
Таким чином, договір, анкета-заява та довідка про ідентифікацію у сукупності підтверджують направлення відповідачці оферти, її ознайомлення з індивідуальними умовами кредитування та акцепт цих умов шляхом використання одноразового ідентифікатора W82431. Суд приходить до висновку, що письмову форму договору дотримано, а договір укладений належним чином.
Платіжна інструкція № 71385604 від 29 серпня 2023 року підтверджує перерахування ТОВ «Мілоан» 5 000 грн на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на платіжну картку Visa з маскованим номером НОМЕР_1 . У призначенні платежу зазначено договір № 101046231. Документ містить усі дані, які дають змогу співвіднести платіж із відповідачкою та спірним договором.
Суд оцінює платіжну інструкцію не як довідку, складену позивачем для суду, а як первинний документ, що фіксує конкретну платіжну операцію. Її реквізити узгоджуються з договором, анкетою та довідкою про ідентифікацію. Подальші часткові платежі за цим самим договором додатково підтверджують фактичне виникнення кредитного зобов`язання. Тому відсутність окремої довідки банку одержувача не спростовує факту видачі кредиту.
Відомість про щоденні нарахування та погашення відображає нарахування процентів у розмірі 100 грн за день у пільговий період і 150 грн за день у поточний період до 25 грудня 2023 року. Такі суми відповідають ставкам 2 відсотки та 3 відсотки від 5 000 грн, погодженим сторонами.
Та сама відомість містить дані про платіж 23 січня 2024 року, з якого 889 грн 68 коп. зараховано на погашення основного боргу, а 2 610 грн 32 коп. на погашення процентів; платіж 19 лютого 2024 року, з якого 343 грн зараховано на погашення основного боргу, 1 085 грн на погашення процентів і 100 грн на погашення комісії за управління та обслуговування; платіж 15 березня 2024 року, з якого 343 грн зараховано на погашення основного боргу, 557 грн 40 коп. на погашення процентів і 100 грн на погашення комісії за управління та обслуговування.
Сумарно на погашення основного боргу зараховано 1 575 грн 68 коп., тому залишок основної суми кредиту становить 5 000 грн мінус 1 575 грн 68 коп., тобто 3 424 грн 32 коп. На погашення процентів зараховано 4 252 грн 72 коп., а саме 2 610 грн 32 коп. плюс 1 085 грн плюс 557 грн 40 коп.
За первісний строк кредитування договором передбачено 16 300 грн процентів: 2 800 грн за 28 днів пільгового періоду та 13 500 грн за 90 днів поточного періоду. Після віднімання сплачених 4 252 грн 72 коп. залишок становить 12 047 грн 28 коп. Цей результат точно відповідає сумі процентів, заявленій до стягнення.
Відомість також містить записи про нарахування процентів у періоди пролонгації після 25 грудня 2023 року. Однак арифметичний аналіз заявленої суми свідчить, що позивач просить стягнути лише несплачений залишок процентів, нарахованих у межах первісного погодженого строку кредитування: 16 300 грн мінус 4 252 грн 72 коп. Суд не включає до присудженої суми проценти, нараховані після 25 грудня 2023 року.
Такий підхід відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування або у разі пред`явлення вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, а права кредитора після прострочення охороняються частиною другою статті 625 ЦК України. У цій справі вимоги за статтею 625 ЦК України не заявлялися, а присуджені проценти сформовані в межах первісного строку.
Виписка з особового рахунку відповідачки, складена позивачем, містить підсумкові суми 3 424 грн 32 коп. основного боргу, 12 047 грн 28 коп. процентів та 950 грн комісії. Сама по собі така виписка має похідний характер і не може замінити первинні документи. Водночас у частині основного боргу та процентів її дані підтверджуються договором, платіжною інструкцією і деталізованою відомістю нарахувань та платежів, тому в цій частині суд визнає розрахунок правильним.
Претензія вих. № 23777232/4966 від 02 березня 2026 року підтверджує звернення нового кредитора до відповідачки з вимогою погасити борг. Цей документ не підтверджує розмір боргу самостійно, однак свідчить про вжиття позивачем заходів досудового врегулювання та повідомлення відповідачки про наявність вимоги.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона, боржник, зобов`язана вчинити на користь другої сторони, кредитора, певну дію, зокрема передати майно або сплатити гроші, а кредитор має право вимагати виконання обов`язку. Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.
Стаття 530 ЦК України встановлює, що якщо у зобов`язанні визначений строк його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Частина перша статті 1048 ЦК України передбачає право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких установлюються договором. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у такій самій сумі та в строк, установлені договором.
За частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Оскільки видача 5 000 грн доведена, а повернення всієї суми кредиту та сплата процентів не підтверджені, відповідачка порушила грошове зобов`язання.
Договір відступлення прав вимоги № 110-МЛ/Т від 29 липня 2024 року визначає передачу ТОВ «Мілоан» на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» прав вимоги до боржників, перелічених у реєстрі. Акт приймання-передачі реєстру боржників підтверджує фактичну передачу реєстру, який охоплює 1 865 боржників із загальною сумою портфеля 31 661 070 грн 73 коп.
Платіжна інструкція № 4239 від 29 липня 2024 року підтверджує сплату позивачем на користь ТОВ «Мілоан» 1 205 134 грн 90 коп. із призначенням платежу: оплата згідно з договором відступлення прав вимоги № 110-МЛ/Т від 29 липня 2024 року. Цей доказ підтверджує виконання новим кредитором передбаченого договором зустрічного обов`язку.
Витяг із реєстру боржників містить індивідуалізований запис щодо ОСОБА_1 та договору № 101046231 від 29 серпня 2023 року. У ньому зазначені 5 000 грн виданого кредиту, 3 424 грн 32 коп. залишку основного боргу, 12 047 грн 28 коп. процентів, 950 грн комісії та загальна сума 16 421 грн 60 коп. Відомості витягу відповідають даним кредитної справи та дають змогу однозначно визначити передане право вимоги.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином. Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не припиняє права вимоги, а лише покладає на нового кредитора ризик несприятливих наслідків, якщо боржник виконає зобов`язання первісному кредиторові. Доказів погашення відповідачкою спірної заборгованості первісному кредиторові після відступлення права вимоги матеріали справи не містять.
Отже, договір відступлення, акт, платіжна інструкція та витяг із реєстру боржників у сукупності підтверджують перехід до позивача права вимоги за договором № 101046231. Суд приходить до висновку, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» є належним кредитором у спірному зобов`язанні.
Стосовно вимоги про стягнення 950 грн комісії за надання кредиту суд зазначає таке.
Участь фізичної особи як споживача у договорі звужує дію принципу свободи договору, оскільки умови споживчого договору мають відповідати імперативним приписам законодавства про захист прав споживачів. Сам факт підписання споживачем договору не надає юридичної сили умові, яка прямо суперечить закону або обмежує встановлені законом права споживача.
Частина перша статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» передбачає, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір заборгованості, розмір повернутої суми кредиту, надає виписку щодо погашення заборгованості, інформацію про платежі та іншу передбачену законом інформацію.
Частина п`ята статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» містить імперативний припис: «Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними». За частиною другою статті 215 ЦК України нікчемний правочин не потребує визнання судом недійсним. Суд зобов`язаний не застосовувати нікчемну умову під час вирішення спору про виконання договору.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, провадження № 14-44цс21, сформульовано висновок, що умова договору споживчого кредиту про оплатність інформації та обслуговування, які за законом мають надаватися споживачу безоплатно, є нікчемною. Велика Палата Верховного Суду наголосила на необхідності перевіряти зміст комісії, а не лише її назву.
Крім того, у постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2024 року у справі № 582/202/22, провадження № 61-15120св23, безпосередньо досліджувалися умови договорів ТОВ «Мілоан», зокрема положення про комісію за надання кредиту 950 грн, нараховану одноразово за ставкою 19 відсотків від суми кредиту. Верховний Суд зазначив, що за відсутності визначеного переліку конкретних додаткових чи супутніх послуг положення про сплату такої комісії є нікчемними відповідно до статей 11 і 12 Закону України «Про споживче кредитування».
У договорі № 101046231 комісія в сумі 950 грн названа комісією за надання кредиту. Водночас договір не містить переліку самостійних додаткових або супутніх послуг, які ТОВ «Мілоан» зобов`язалося надати відповідачці саме за цю плату. Видача кредиту є виконанням основного обов`язку кредитодавця за статтею 1054 ЦК України, а не окремою послугою, додатковою до кредиту.
Включення комісії до загальної вартості кредиту, її зазначення в договорі та паспорті споживчого кредиту не усуває необхідності перевірити правову підставу платежу. Оскільки конкретної оплатної послуги не визначено і доказів її фактичного надання не подано, вимога про стягнення 950 грн ґрунтується на нікчемній умові та задоволенню не підлягає.
Пункт 9.1 договору прямо передбачає збереження чинності інших положень договору в разі нікчемності окремої умови. Тому нікчемність положення про комісію не впливає на дійсність погоджених умов щодо одержання 5 000 грн, повернення основної суми кредиту та сплати процентів у межах строку кредитування.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню 3 424 грн 32 коп. основного боргу та 12 047 грн 28 коп. процентів, усього 15 471 грн 60 коп. У задоволенні вимоги про стягнення 950 грн комісії за надання кредиту необхідно відмовити.
Суд також враховує, що часткові платежі відповідачки вчинені у 2024 році. Однак позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення рішення, що передбачено частиною третьою статті 267 ЦК України. Такої заяви відповідачка не подала. Крім того, звернення до суду відбулося в межах трирічного строку від кінцевої дати повернення кредиту, а часткові платежі свідчили про визнання зобов`язання.
Неподання відповідачкою відзиву не означає автоматичного визнання позову і не звільняє позивача від доказування. Саме тому суд перевірив кожну складову вимоги, визнав доведеними основний борг і проценти та відмовив у стягненні комісії, попри відсутність заперечень відповідачки, оскільки нікчемність умови договору враховується судом незалежно від заяви сторони.
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Пункт 1 частини третьої цієї статті відносить до витрат, пов`язаних із розглядом справи, витрати на професійну правничу допомогу.
Платіжною інструкцією № 19666 від 27 березня 2026 року підтверджено сплату позивачем 2 662 грн 40 коп. судового збору за подання цього позову. Позовні вимоги задоволено в сумі 15 471 грн 60 коп. із заявлених 16 421 грн 60 коп., тобто на 94,214936 відсотка.
Згідно з пунктом 3 частини другої статті 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню 2 508 грн 38 коп. судового збору: 2 662 грн 40 коп. помножені на співвідношення 15 471 грн 60 коп. до 16 421 грн 60 коп.
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивач подав договір про надання правової допомоги № 0107 від 01 липня 2025 року, ордер адвоката, акт наданих послуг № Д/20611 від 09 березня 2026 року та детальний опис наданих послуг. За актом вартість правничої допомоги у цій справі становить 8 000 грн.
Детальний опис передбачає усну консультацію тривалістю 30 хвилин, ознайомлення з матеріалами кредитної справи тривалістю 2 години, погодження правової позиції тривалістю 30 хвилин, складення позовної заяви тривалістю 3 години 30 хвилин та подання заяви до суду. Загальна тривалість робіт визначена як 6 годин 30 хвилин, а гонорар установлений у фіксованій сумі.
Частина друга статті 137 ЦПК України передбачає, що розмір витрат на правничу допомогу визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Отже, відсутність окремої платіжної інструкції про фактичну сплату гонорару не є підставою для відмови, якщо обов`язок сплатити вартість послуг підтверджений договором та актом.
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19, зазначено, що розмір витрат установлюється згідно з умовами договору та доказами обсягу наданих послуг, а витрати можуть бути відшкодовані незалежно від того, фактично вони вже сплачені чи лише підлягають сплаті. Принцип змагальності передбачає, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка просить про їх зменшення.
Відповідачка клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу не подала та доказів їх неспівмірності не надала. За таких обставин суд не має процесуальних підстав зменшувати встановлену договором суму з власної ініціативи за критеріями частини четвертої статті 137 ЦПК України.
Разом із тим за частиною другою статті 141 ЦПК України витрати на правничу допомогу у разі часткового задоволення позову розподіляються пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідачки підлягає стягненню 7 537 грн 19 коп. витрат на професійну правничу допомогу: 8 000 грн, помножені на співвідношення 15 471 грн 60 коп. до 16 421 грн 60 коп.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими судом. Наведена оцінка доказів та застосованих норм права дає підстави для часткового задоволення позову.
Керуючись статтями 3, 12, 13, 76-81, 89, 95, 100, 133, 137, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 274, 279, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 11, 15, 16, 202, 207, 215, 509, 512, 514, 516, 525, 526, 530, 610, 611, 626, 627, 629, 1048, 1049, 1054 Цивільного кодексу України, статтями 11-13 Закону України «Про споживче кредитування», статтями 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», статтями 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», суд

У Х В А Л И В:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за договором про споживчий кредит № 101046231 від 29 серпня 2023 року в розмірі 15 471 (п`ятнадцять тисяч чотириста сімдесят одна) грн 60 коп., з яких 3 424 грн 32 коп. становить заборгованість за основною сумою кредиту та 12 047 грн 28 коп. становить заборгованість за процентами.
У задоволенні позовної вимоги про стягнення 950 грн комісії за надання кредиту відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» 2 508 (дві тисячі п`ятсот вісім) грн 38 коп. судового збору та 7 537 (сім тисяч п`ятсот тридцять сім) грн 19 коп. витрат на професійну правничу допомогу.
Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», місцезнаходження: 79029, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корпус 28, код ЄДРПОУ 35234236.
Відповідачка: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя     Роман БАКЛАНОВ