Новосанжарський районний суд Полтавської області

Справа № 542/675/26
Провадження № 2/542/1013/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 вересня 2026 року селище Нові Санжари
Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:
головуючої судді - Афанасьєвої Ю.О.,
за участю секретаря судового засідання - Чиж Л.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Нові Санжари цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, 
ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся з позовом до суду в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до відповідача про стягнення боргу за кредитними договорами та просить стягнути з відповідача: 
- за кредитним договором №7918651 від 23.05.2024 суму заборгованості в розмірі 14840,00 грн.;
-за кредитним договором №4715322 від 07.06.2024 суму заборгованості в розмірі 4980,00 грн., а також судові витрати.
Позов мотивовано тим, що 23 травня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №7918651.
24.12.2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» укладено Договір факторингу №01.02-35/24, у відповідності до умов якого ТОВ «Авентус Україна» передає (відступає) ТОВ «Свеа Фінанс», а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами. Відповідно до Додатку (Реєстру боржників) до договору факторингу, заборгованість відповідача за договором №7918651 складає 14840,00 грн., з яких: 4000,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 7200,00 грн. - заборгованість за відсотками, 3640,00 грн. - пеня.
Крім того, 07.06.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №4715322.
24.01.2025 року ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Свеа Фінанс» уклали Договір факторингу №01.02-02/25, відповідно до умов якого ТОВ «Свеа Фінанс» набуло право грошової вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників, зокрема, до відповідача за кредитним договором №4715322 у розмірі 4980,00 грн., з яких: 1000,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 3480,00 грн. - заборгованість за відсотками, 500,00 грн. - пеня, штраф.
Посилаються на те, що всупереч умовам кредитних договорів, відповідач не виконав своїх зобов`язань. З огляду на викладене, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитними договорами в загальному розмірі 19820,00 грн. та судові витрати.
Ухвалою суду від 09.04.2026 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.118).
Заочним рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 12.05.2026 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 , реєстраційний номер платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» (код ЄДРПОУ 37616221) заборгованість за кредитними договорами на загальну суму 15680 (п`ятнадцять тисяч шістсот вісімдесят) грн. 00 коп., а саме:
- за кредитним договором №7918651 від 23.05.2024 в розмірі 11200 (одинадцять тисяч двісті) грн. 00 коп., що складається з: 4000,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 7200,00 грн. - заборгованість за відсотками;
- за кредитним договором №4715322 від 07.06.2024 в розмірі 4480 (чотири тисячі чотириста вісімдесят) грн. 00 коп., що складається з: 1000,00 грн.- заборгованість за основною сумою боргу, 3480,00 грн. - заборгованість за відсотками, а також понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2106 (дві тисячі сто шість) грн. 22 коп. (а.с. 124-128).
Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 13.08.2026 року заочне рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 12.05.2026 року у справі №542/675/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами скасовано та призначено справу в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін (а.с.165-166).
Представник позивача в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи (а.с.169, 179), в позові просив справу розглядати у його відсутність.
Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України (а.с. 180-181).
20.08.2026 року відповідачем був наданий відзив на позовну заяву (а.с.171-178), в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог позивача, посилаючись на таке. 
Зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази використання чи накладення електронного підпису. Позивачем не зазначено, яким чином проводилась ідентифікація особи позичальника, чи проводилась вона взагалі, та не надано доказів її проведення. Також не надано доказів відправлення йому одноразового ідентифікатора та що саме він використав ідентифікатор для укладення кредитного договору. Також позивачем не доведено належним чином, що номер телефону, який вказаний у позовній заяві, та на який нібито був відправлений одноразовий ідентифікатор для підписання кредитного договору, належить йому.
Вказує, що паспорт споживчого кредиту не є невід`ємною складовою частини кредитного договору, а містить узагальнену інформацію про умови кредитування та є лише інформаційною довідкою для споживача про умови кредитування, з яким банк (фінансова установа) зобов`язаний його ознайомити для прийняття споживачем усвідомленого рішення про наступне укладення кредитного договору. 
Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Правила, додані до позовної заяви, він розумів та ознайомився і погодився з ними, нібито підписуючи кредитний договір. Оскільки ним не було особисто підписано надані Правила надання коштів у позику, тому відсутнє погодження позичальника з вказаними документами, вони не є частиною укладеного між сторонами правочину. 
Окрім цього, позивачем до позовної заяви не долучено жодних первинних бухгалтерських документів на підтвердження здійснення нарахувань по кредитному договору. Довідки про перерахування коштів на номер картки не є належним доказом для підтвердження факту надання кредитором і, відповідно, отримання ним грошових коштів. Також відсутні докази належності йому картки.
Щодо відступлення права вимоги зазначає, що позивач не набув права вимоги до нього за вказаними кредитними договорами. Та в матеріалах справи відсутнє підтвердження про направлення йому повідомлення про відступлення права грошової вимоги за вказаними договорами.
Також заперечує проти нарахування неустойки, оскільки така нарахована в період дії воєнного стану.
Заперечує щодо розміру відсотків та зазначає, що нарахування процентної ставки повинно було здійснюватися у відповідності до чинного законодавства в розмірі 1%. Нарахований же йому розмір відсотків є завищеним та неспівмірним тілу кредиту.
А також вказує, що листи ТОВ «Пейтек» не можуть бути використані, як належні та допустимі докази перерахування грошових коштів за договорами на картковий рахунок.
Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
23.05.2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №7918651, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 4000,00 грн., строком на 360 днів, стандартна процентна ставка 1,50% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього договору, знижена процентна ставка 1,425% в день (а.с.10-18).
Вказаний договір було підписано відповідачем шляхом накладення електронного підпису 23.05.2024 року одноразовим ідентифікатором А1305.
Відповідно до таблиці обчислення загальної вартості кредиту (а.с.18 на звороті-19) загальна вартість кредиту становить 25510,00 грн., з яких сума кредиту 4000 грн.; сума нарахованих процентів за користування кредитом 21510,00 грн.
Відповідачем також було підписано паспорт споживчого кредиту (а.с.20-21).
Як вбачається з листа ТОВ «Пейтек» від 26.12.2024 року було успішно перераховано кошти від ТОВ «Авентус Україна» 23.05.2024 на суму 4000 грн. на картку НОМЕР_2 (а.с.39).
При цьому, в порушення зазначених умов договору відповідач зобов`язання за договором №7918651 від 23.05.2024 належним чином не виконав. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач має заборгованість у сумі 14840,00 грн. з яких: 4000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 7200,00 грн. - заборгованість за процентами, 3640,00 грн. - заборгованість за пенею, штрафами.
Крім того, 07 червня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4715322, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 1000 грн, строком на 360 днів, стандартна процентна ставка - 1,50% за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього договору, знижена процентна ставка 1,43% в день (а.с.54-63).
Вказаний договір було підписано відповідачем шляхом накладення електронного підпису одноразовим індентифікатором (а.с. 63 на звороті).
Істотні умови кредитного договору №4715322, укладеного між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 , містяться безпосередньо у цьому договорі, підписаному відповідачем одноразовим ідентифікатором.
Відповідачем було підписано паспорт споживчого кредиту (а.с. 66-68).
Як вбачається з листа ТОВ «Пейтек» від 24.01.2025 року було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «Лінеура Україна» на суму 1000 грн. на картку НОМЕР_2 (а.с. 82).
При цьому, в порушення зазначених умов договору відповідач зобов`язання за договором №4715322 від 07.06.2024 належним чином не виконав. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач має заборгованість у сумі 4980,00 грн. з яких: 1000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 3480,00 грн. - заборгованість за процентами, 500 грн. - заборгованість за штрафними санкціями.
Щодо укладення кредитних договорів в електронному вигляді. 
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Із матеріалів справи убачається, що 23.05.2024 ОСОБА_1 шляхом використання одноразового ідентифікатора А1305 підписав договір №7918651 про надання споживчого кредиту, а також шляхом використання одноразового ідентифікатора 76764 підписав договір №4715322 про надання котів на умовах споживчого кредиту, які містять відомості про умови кредитування, зокрема: суму кредиту, процентні ставки, строк кредиту.
Крім одноразового ідентифікатору реквізити сторін договору мають інші відомості про відповідача, а саме: дані паспорту та ідентифікаційний код, тобто в розумінні Закону України «Про електронну комерцію» відповідні договори, підписані відповідачем, є належним та допустимим доказом на підтвердження існування зобов`язань за ним.
Пункт 10 договору№7918651 містить відомості про реквізити та підписи сторін. Зокрема, позичальника: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ; номери телефонів; ІНФОРМАЦІЯ_1 ; підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором А1305, 23.05.2024 18:02:05 / ОСОБА_1 / (а.с.10-18).
Пункт 10 договору№4715322 також містить відомості про реквізити та підписи сторін. Зокрема, позичальника: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ; номери телефонів; ІНФОРМАЦІЯ_1 ; підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором 76764, 07.06.2024 08:12:10 / ОСОБА_1 / (а.с.54-63).
Доказів, що указані в договорах одноразові ідентифікатори та персональні дані належать третім особам, а не позичальнику, останнім суду не надано, тоді як наведений позивачем алгоритм укладення договорів виключає підстави вважати, що без їх погодження позичальник міг отримати кредитні кошти.
Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 07.10.2020 у справі №127/33824/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 10.06.2021 у справі №234/7159/20, від 12.08.2022 у справі №234/7297/20, від 09.02.2023 у справі №640/7029/19.
Отже, підписавши указані кредитні договори, відповідач добровільно погодився на визначені у ньому істотні умови кредитування та взяв на себе відповідні зобов`язання. При цьому суд ураховує, що зміст договорів дозволяє установити істотні умови кредитування, а також умови виконання зобов`язання, у тому числі обов`язок кредитодавця надати позичальнику кредитні кошти безготівково на вказаний останнім рахунок з використанням карти НОМЕР_2 .
На виконання умов таких зобов`язань позивачем надано відомості ТОВ «Пейтек», якими підтверджено успішність операції згідно із договором з ТОВ «Авентус Україна» №190122-1 від 19.01.2022, зокрема: номер транзакції 46818530; сума: 4000,00 грн; дата: 23.05.2024; номер картки: НОМЕР_2 (а.с.39).
А також підтверджено успішність операції згідно із договором з ТОВ «Лінеура Україна» №03012024-1 від 03.01.2024, зокрема: номер транзакції НОМЕР_3; сума: 1000,00 грн; дата: 07.06.2024; номер картки: НОМЕР_2 (а.с.82).
Згідно зі статтями 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
При цьому, Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц).
Заперечуючи факт перерахування коштів за вищевказаними кредитними договорами, відповідач не надав доказів, які б підтверджували, що картка НОМЕР_2 йому не належить, а також не спростував факт зарахування кредитних коштів на неї у розмірі 4000,00 грн. та 1000,00 грн.
Посилання відповідача, викладені ним у відзиві на позовну заяву, щодо відсутності первинних бухгалтерських та платіжних документів на підтвердження наявності у нього непогашеної заборгованості, суд до уваги не приймає. Оскільки позивач не є банківською (фінансовою) установою, та відповідно не здійснює відкриття, обслуговування банківських рахунків фізичних осіб, не має обов`язку формувати облікові документи за кредитними зобов`язаннями позичальників згідно із Закону України «Про банки та банківську діяльність», у тому числі Інструкції, затвердженої Постановою Національного банку України від 27.12.2007 за №481.
Товариство надає послуги з кредитування фізичних осіб шляхом переказу кредитних коштів на підставі укладеного кредитного договору на банківські реквізити (банківську картку), що вказує сам позичальник в тексті анкети-заяви на отримання кредиту.
Таким чином суд вважає, що позивачем надано достатні, переконливі та достовірні докази щодо укладення договору №7918651 про надання споживчого кредиту від 23.05.2024 та договору №4715322 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 07.06.2024 року, перерахування кошів на банківську картку, зазначену у договорах, відсутність обґрунтованих заперечень з боку відповідача щодо не отримання коштів чи неналежності банківської картки на яку були зараховані кошти, що є підставою для стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4000,00 грн. за кредитним договором №7918651 та в розмірі 1000,00 грн. за кредитним договором №4715322.
Щодо набуття ТОВ «Свеа Фінанс» права грошової вимоги за вказаними кредитними договорами.
Згідно частини першої статті 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відступлення права вимоги по суті це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно статті 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Так, судом встановлено, що 24 грудня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ "Свеа Фінанс" укладено Договір факторингу №01.02-35/24, відповідно до умов якого ТОВ "Свеа Фінанс" (Фактор) набуває права грошової вимоги від ТОВ «Авентус Україна» (Клієнта) та сплачує клієнту за відступлення прав грошових вимогфінансування в сумі та у строки встановлені цим договором, а клієнт відступає (передає) Факторові права грошової вимоги (право вимоги), строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Перелік Боржників, підстави виникнення Права Вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі Боржників, який формується згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною Договору (а.с. 40-45).
Відповідно до Витягу з Реєстру боржників №1 до Договору факторингу №01.02-35/24 від 24.12.2024 року (а.с.53) до ТОВ "Свеа Фінанс" перейшло право вимоги за кредитним договором №7918651 - боржник ОСОБА_1 сума заборгованості разом 14840,00 грн.
24 січня 2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ "Свеа Фінанс" укладено Договір факторингу №01.02-02/25, відповідно до умов якого Клієнт (ТОВ «Лінеура Україна») відступає (передає) Фактору (ТОВ "Свеа Фінанс") Права вимоги, а Фактор набуває права вимоги від Клієнта та сплачує Клієнту за відступлення Прав вимог фінансування у сумі, що дорівнює ціні Договору у порядку та у строки встановлені цим Договором (а.с. 83-90).
Відповідно до Витягу з Реєстру боржників №1 до Договору факторингу №01.02-02/25 від 24.01.2025 року (а.с.97) до ТОВ "Свеа Фінанс" перейшло право вимоги за кредитним договором №4715322 - боржник ОСОБА_1 , сума заборгованості разом 4980,00 грн.
Доводи відповідача про не отримання повідомлення про зміну кредитора, суд вважає безпідставними, оскільки неповідомлення кредитором позичальника про уступку права вимоги новому кредитору, за умови невиконання боржником грошового зобов`язання, не звільняє останнього, від обов`язку виконувати кредитні зобов`язання. Доказів сплати передбачених умовами кредитних договорів платежів первісному кредитору відповідач суду не надав, а відтак відсутні підстави для звільнення його від обов`язку виконати кредитні договори у відповідності з його умовами.
Вказане узгоджується з правовим висновком викладеним у постанові КЦС ВС від 06.02.2019 у справі №361/2105/16.
Щодо виконання взятих зобов`язань за кредитними договорами відповідачем.
Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач зазначав, що у зв`язку порушеннями зобов`язань відповідач має таку заборгованість, а саме:
- за кредитним договором №7918651 від 23.05.2024 в сумі 14840,00 грн., з яких: 4000,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 7200,00 грн. - заборгованість за відсотками, 3640,00 грн. - заборгованість за пенею (а.с.34-38);
- за кредитним договором №4715322 від 07.06.2024 в сумі 4980,00 грн., з яких: 1000,00 грн.- заборгованість за основною сумою боргу, 3480,00 грн. - заборгованість за відсотками, 500,00 грн. - заборгованість за пенею, штрафами (а.с.78-81).
Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, як це передбачено ст. 526 ЦК України.
Згідно з нормою статті 562 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 611 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 611 ЦК України).
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені у статтях 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплатити суму боргу кредитору. 
При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України.
Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц).
Так в даному випадку відповідач за договором №7918651 про надання споживчого кредиту від 23 травня 2024 року з ТОВ «Авентус Україна» отримав кредитні кошти в сумі 4000,00 грн.; за договором №4715322 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 07 червня 2024 року з ТОВ «Лінеура Україна» отримав кредитні кошти в сумі 1000 грн.
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення ОСОБА_1 отриманих в кредит коштів зі сплатою відсотків за користування кредитом, в межах визначеного сторонами строку кредитування.
Таким чином, оскільки відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені кредитними договорами, отримані в кредит кошти не повернув, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за основною сумою боргу (тілом кредиту) по вищевказаних договорах, підлягають задоволенню.
При цьому, вирішуючи питання про стягнення сум заборгованості за відсотками суд враховує, що за змістом ст. 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Такі висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 р по справі № 300/438/18.
Так, за умовами договору №7918651 від 23.05.2024 року, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було передбачено надання кредиту в розмірі 4000 грн, строком на 360 днів, знижена процентна ставка в розмірі 1,425% в день, стандартна процентна ставка 1,50% в день (а.с. 10-18).
За умовами договору №4715322 від 07.06.2024 року, укладеного між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було передбачено надання кредиту в розмірі 1000 грн, строком на 360 днів, знижена процентна ставка в розмірі 1,43% в день, стандартна процентна ставка 1,50% в день (а.с. 54-63).
Заперечуючи щодо розміру відсотків, відповідач у відзиві на позовну заяву зазначав, що нарахування процентної ставки повинно було здійснюватися у відповідності до чинного законодавства у розмірі 1%.
Щодо таких доводів відповідача суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Відтак, згідно вказаного Закону максимальний розмір денної процентної ставки не повинен перевищувати:
- протягом перших 120 днів з дня набрання ним чинності, тобто, до 22 квітня 2024 року - 2,5 %;
- протягом наступних 120 днів з дня набрання ним чинності, тобто, до 20 серпня 2024 року - 1,5 %;
- починаючи з 241 дня з дня набрання ним чинності, тобто, з 21 серпня 2024 року, - 1%.
Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір №7918651 укладено 23.05.2024, строк кредиту становить 360 днів, стандартна процентна ставка 1,50% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4. цього договору.
Так, на переконання суду, з урахуванням вимог діючого законодавства, відсотки за користування кредитними коштами, що нараховані за період з 23.05.2024 року по 20.09.2024 року становлять:
- в період з 23.05.2024 по 20.08.2024 за ставкою 1,50 % (п.1.5.1. договору, розмір відповідає законодавчо визначеному, оскільки є не більше 1,5%) і становить: 4000 х 1,50% = 60 х 90 днів = 5400 грн. 
- в період з 21.08.2024 (відповідно до вимог закону) - денна ставка має бути не більше 1%, а отже сума заборгованості за період з 21.08.2024 по 20.09.2024 року (строк заявлений позивачем), повинна складати: 4000 х 1% = 40 х 31 день = 1240 грн. 
Отже, загальний розмір відсотків за кредитним договором №7918651 складає 6640 грн: 5400 грн + 1240 грн.
Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір №4715322 укладено 07.06.2024, строк кредиту становить 360 днів, стандартна процентна ставка 1,50% за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3. цього договору.
Так, на переконання суду, з урахуванням вимог діючого законодавства, відсотки за користування кредитними коштами, що нараховані за період з 07.06.2024 року по 24.01.2025 року становлять:
- в період з 07.06.2024 по 20.08.2024 за ставкою 1,50 % (п.1.4.1. договору, розмір відповідає законодавчо визначеному, оскільки є не більше 1,5%) і становить: 1000 х 1,50% = 15 х 75 днів = 1125 грн. 
- в період з 21.08.2024 (відповідно до вимог закону) - денна ставка має бути не більше 1%, а отже сума заборгованості за період з 21.08.2024 по 24.01.2025 року (строк заявлений позивачем), повинна складати: 1000 х 1% = 10 х 157 днів = 1570 грн. 
Отже, загальний розмір відсотків за кредитним договором №4715322 складає 2695 грн: 1125 грн + 1570 грн.
Таким чином, оскільки відповідач фактично отримані кредитні кошти у добровільному порядку та встановлені в договорах строку позивачу не повернув, а також не сплатив відсотки за їх користуванням, ним не надано суду доказів на підтвердження належного виконання зобов`язання за кредитними договорами щодо повернення кредитних коштів, а також відсотків, тому позовні вимоги ТОВ «Свеа Фінанс» в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у розмірі 10640 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4000 грн. та заборгованості за відсотками в сумі 6640 грн. за кредитним договором №7918651 від 23.05.2024 року та в розмірі 3695 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 1000 грн. та заборгованості за відсотками в сумі 2695 грн. за кредитним договором №4715322 від 07.06.2024 року.
Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь пені, штрафу в розмірі 3640,00 грн. за кредитним договором №7918651 від 23.05.2024 року та в розмірі 500 грн. за кредитним договором №4715322 від 07.06.2024 року, суд виходить з наступного.
Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан. Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався і на даний час його дію не припинено.
Як передбачено п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеноїст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлано, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
При цьому, в наданих розрахунках заборгованості зазначено, що пеня нарахована за період з 26.06.2024 по 20.09.2024 за кредитним договором №7918651 від 23.05.2024 року (а.с. 34-38) та 13.07.2024, 12.08.2024 та 11.09.2024 за кредитним договором №4715322 від 07.06.2024 року (а.с. 78-81), тобто в період дії в Україні воєнного стану.
Отже, позивачем не враховано вищевказаних положень Закону України «Про споживче кредитування» і перехідних положень ЦК України та безпідставно нараховано неустойку (штраф, пеню) за невиконання/неналежного виконання зобов`язання, а тому вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача штрафу в розмірі 3640,00 грн. та 500 грн. задоволенню не підлягає.
Таким чином, у зв`язку порушеннями зобов`язань відповідач має заборгованість 14335,00 грн., а саме:
- за кредитним договором №7918651 від 23.05.2024 в розмірі 10640,00 грн., що складається з заборгованості за основною сумою боргу 4000,00 грн., заборгованості за відсотками 6640,00 грн.;
- за кредитним договором №4715322 від 07.06.2024 в розмірі 3695,00 грн., що складається з заборгованості за основною сумою боргу 1000,00 грн., заборгованості за відсотками 2695,00 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню 14335,00 грн.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», із позовних заяв майнового характеру, поданих юридичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1,5% ціни позову, але не менше одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 2662,40 грн. З відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на 72,33% з розрахунку: 14335,00 грн. (сума задоволених позовних вимог) х 100% : 19820,00 грн. (сума заявлених позовних вимог) = 72,33% (відсоток задоволених позовних вимог). Сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача складає 1925,71 грн. з розрахунку: 2662,40 грн. (сума сплаченого судового збору) х 72,33% (відсоток задоволених позовних вимог).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд,
ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , реєстраційний номер платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» (код ЄДРПОУ 37616221) заборгованість за кредитними договорами на загальну суму 14335 (чотирнадцять тисяч триста тридцять п`ять) грн. 00 коп., а саме:
- за кредитним договором №7918651 від 23.05.2024 в розмірі 10640 (десять тисяч шістсот сорок) грн. 00 коп., що складається з: 4000,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 6640,00 грн. - заборгованість за відсотками;
- за кредитним договором №4715322 від 07.06.2024 в розмірі 3695 (три тисячі шістсот дев`яносто п`ять) грн. 00 коп., що складається з: 1000,00 грн.- заборгованість за основною сумою боргу, 2695,00 грн. - заборгованість за відсотками, а також понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1925 (одна тисяча дев`ятсот двадцять п`ять) грн. 71 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи до Полтавського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс», місцезнаходження: вул.Іллінська, буд.8, м.Київ, 04070, код ЄДРПОУ 37616221;
відповідач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер платника податків НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення складений 14 вересня 2026 року.
Суддя Новосанжарського районного суду 
Полтавської області      Ю.О. Афанасьєва