П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
^————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2026 р. | м. Одеса | Справа № 400/2116/24

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Коваля М.П.,
суддів – Джабурія О.В.,
– Вербицької Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу адвоката Розніна Володимира Андрійовича в інтересах Приватного підприємства «АПЕЛЬСИН-Т» на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 травня 2026 року, прийняте у складі суду судді Величка А.В. в місті Миколаїв, по справі за адміністративним позовом Приватного підприємства «АПЕЛЬСИН-Т» до Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови №492/14/29/07/42699315 від 15.02.2024,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Приватного підприємства «АПЕЛЬСИН-Т» до Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, в якому позивач просив суд визнати протиправною та скасувати постанову Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці за № 492/14/29/07/42699315 від 15.02.2024 р.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 травня 2026 року в задоволенні позову Приватного підприємства «АПЕЛЬСИН-Т» до Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови № 492/14/29/07/42699315 від 15.02.2024 відмовлено. 
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, адвокат Рознін Володимир Андрійович звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою в інтересах Приватного підприємства «АПЕЛЬСИН-Т», в якій посилається на те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, а також з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що до 10.01.2024 ОСОБА_1 не була працівником позивача, а була офіційно працевлаштована у ФОП ОСОБА_2 , з яким ПП «Апельсин-Т» спільно здійснює діяльність в одному приміщенні магазину, на підтвердження чого до суду надано первинні документи, яким належної правової оцінки не надано. Апелянт зазначає, що ОСОБА_1 спілкувалась з інспекторами ДПС разово (протягом 35 хвилин), оскільки офіційний продавець позивача була зайнята прийманням товару та не має юридичних знань, тому під час перевірки сплутала об`єкт перевірки (ПП «Апельсин-Т») із загальною назвою магазину, підписавши документи як продавець. На думку апелянта, судом помилково застосовано статтю 105 КЗпП України, оскільки ОСОБА_1 не перебувала у жодних офіційних трудових відносинах з позивачем на момент перевірки, при цьому відповідач передчасно (15.02.2024) виніс спірну постанову, не дочекавшись заперечень позивача, які були завчасно відправлені поштою 10.02.2024.
Представник відповідача надав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на адресу ПМУ Держпраці за вх. № 753/ПД/1-24 надійшов лист Головного управління ДПС у Миколаївській області № 588/5/14-29-07-07-01 з копією акту ГУ ДПС у Миколаївській області за № 492/14/29/07/42699315 та копіями матеріалів за результатами фактичної перевірки ПП «АПЕЛЬСИН-Т».
Згідно з актом ГУ ДПС у Миколаївській області від 15.01.2024, у період з 04.01.2024 по 15.01.2024 головними державними інспекторами відділу фактичних перевірок управління податкового аудиту ГУ ДПС у Миколаївській області Нешкумай М.С. та Бурдейною І.С. (далі - інспектори ДПС), на підставі наказу ГУ ДПС у Миколаївській області «Про проведення фактичної перевірки» від 26.12.2023 № 1410-п проведено перевірку суб`єкта господарської діяльності: В ході проведення перевірки 04.01.2024 ПП «АПЕЛЬСИН-Т» в магазині-кафе, розташованому за адресою: вул. Робоча, буд. 1, м. Миколаїв, Миколаївської обл. зафіксовано, що ОСОБА_1 04.01.2024 виконувала обов`язки продавця, а саме проводила розрахункові операції за придбану продукцію з покупцями магазину.
В Наказі від 26.12.2023 та направленнях від 29.12.2023 зазначені підстави для проведення перевірки та суб`єкт господарювання, у якого буде проводитись перевірка. Ознайомившись з наданими документами, ОСОБА_1 була обізнана про факт перевірки саме у ПП «АПЕЛЬСИН-Т», про що свідчить її особистий підпис, поставлений 04.01.2024 у направленнях від 29.12.2023, час вручення 10:55. Також, сама ОСОБА_1 власним підписом підтвердила зазначення у направленні на проведення фактичної перевірки ПП «АПЕЛЬСИН-Т» своєї посади - продавець. Жодних спростувань, що працює у іншого суб`єкта господарювання, ОСОБА_1 інспекторам ДПС не надала.
В ході перевірки інспекторами ДПС 04.01.2024 було вручено ОСОБА_1 запит про надання документів суб`єкта господарювання - ПП «АПЕЛЬСИН-Т», про що свідчить її особистий підпис 04.01.2024, час вручення 10:55, де ОСОБА_1 власним підписом підтвердила вказану власну посаду - продавець та жодних спростувань з цього приводу не надала.
Відповідно до Акту ДПС від 15.01.2024 в ході проведення перевірки відповідно до п. 20.1.9 п. 20.1 ст. 20 ПК України, після вручення 04.01.2024 особі, яка фактично здійснювала розрахункові операції в магазині-кафе ПП «АПЕЛЬСИН-Т» ОСОБА_1 , письмової вимоги від 04.01.2024, ОСОБА_1 особисто, в присутності посадових осіб контролюючого органу, які проводили перевірку, здійснено зняття фактичних залишків підакцизних товарів, які знаходились у місці продажу (магазин-кафе за адресою: вул. Робоча, буд. 1, м. Миколаїв, Миколаївська область). Перевірка фактичних залишків товарних запасів станом на 04.01.2024 розпочата 04.01.2024 об 11:05, закінчена 04.01.2024 об 11:40, відомості фактичних залишків запасів (товарно-матеріальних цінностей), що знаходились у місці продажу (господарському об`єкті), додаються до першого примірника акта перевірки.
Таким чином, в ході перевірки встановлено, що станом на 04.01.2024 о 10 год. 55 хв. ОСОБА_1 була допущена ПП «АПЕЛЬСИН-Т» до роботи в магазині-кафе, розташованому за адресою: вул. Робоча, буд. 1, м. Миколаїв, Миколаївської обл., без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
ПП «АПЕЛЬСИН-Т» до 11.01.2024 допущено ОСОБА_1 до роботи в порушення вимог ст. 24 КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 № 413 «Про порядок повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу/укладення гіг-контракту».
Відповідно до вимог п. 3 Порядку № 509, з урахуванням норм закону України «Про адміністративну процедуру» 25.01.2024 ПП «АПЕЛЬСИН-Т» було направлено рекомендованим листом повідомлення про початок адміністративного провадження від 24.01.2024 за вих. № ПД/2/725-24, в якому повідомлялось про одержання 23.01.2024 від ГУ ДПС у Миколаївській області акту фактичної перевірки ПП «АПЕЛЬСИН-Т» від 15.01.2024 № 492/14/29/07/42699315, про що свідчить фіскальний чек АТ «Укрпошта» від 25.01.2024 № 5401807052589, яке згідно рекомендованого повідомленням про вручення поштового відправлення № 5401807052589, було отримано ПП «АПЕЛЬСИН-Т» 30.01.2024, про що свідчить підпис на повідомленні.
29.01.2024 Позивачу було направлено рекомендованим листом запрошення на слухання у адміністративній справі як учасника адміністративного провадження ПП «АПЕЛЬСИН-Т» від 26.01.2024 за вих. № ПД/2/816-24, в якому повідомлено дату призначення слухання справи - 15.02.2024 о 10:00, про що свідчить фіскальний чек АТ «Укрпошта» від 29.01.2024 № 5401807052414, яке згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 5401807052414, було отримано ПП «АПЕЛЬСИН-Т» 01.02.2024, про що свідчить підпис на повідомленні.
Постановою Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці за № 492/14/29/07/42699315 від 15.02.2024 р на ПП «АПЕЛЬСИН- Т» накладено штраф у розмірі 71 000 (сімдесят одна тисяча) гривень.
Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що постанова по справі про накладання штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення за № 492/14/29/07/42699315 від 15.02.2024р. року прийнята на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, є обґрунтованою та не підлягає скасуванню.
Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та його територіальні органи у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім податкових органів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, а органи місцевого самоврядування - на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад.
Відповідно до ст. 265 Кодексу законів про працю України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час або за трудовим договором з нефіксованим робочим часом у разі фактичного виконання роботи протягом усього робочого часу, установленого на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження; вчинення порушення, передбаченого абзацом другим цієї частини, повторно протягом двох років з дня виявлення порушення - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення.
Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою-сьомою статті 53 Закону України “Про зайнятість населення” визначає Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 р. № 509 (в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до п. 2 Порядку № 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту), керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами четвертим - шостим цього пункту) (далі - уповноважені посадові особи). Штрафи накладаються на підставі, зокрема, акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.
Згідно п. 3 Порядку № 509 справа про накладення штрафу (далі - справа) розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах третьому-сьомому пункту 2 цього Порядку. Про дату одержання документів, зазначених в в абзацах третьому-сьомому пункту 2 цього Порядку, уповноважена посадова особа письмово повідомляє суб`єкту господарювання та роботодавцю не пізніше ніж через п`ять днів після їх отримання рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.
Відповідно до п. 4 Порядку № 509 під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу. За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах третьому-сьомому пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу. Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінекономіки, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, другий - надсилається протягом трьох днів з дня складення суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або вручається його представникові, про що на примірнику робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого суб`єкта господарювання або роботодавця чи їх представника. У разі надсилання примірника постанови засобами поштового зв`язку в матеріалах справи робиться відповідна позначка. У разі відсутності підстав для складення постанови про накладення штрафу уповноважена посадова особа письмово повідомляє про це суб`єкту господарювання чи роботодавцю у строки, визначені абзацом першим пункту 3 цього Порядку.
У даному випадку підставою для накладення штрафу слугував складений ГУ ДПС у Миколаївській області Акт фактичної первірки за № 492/14/29/07/42699315, у якому зафіксований факт використання позивачем праці неоформленого працівника (працівника, з яким не укладено трудовий договір).
Податковим кодексом України передбачено право контролюючого органу (органів Державної податкової служби) проводити фактичну перевірку дотримання роботодавцем законодавства про працю щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Пунктом 80.6 статті 80 Податкового кодексу України передбачено, що під час проведення фактичної перевірки в частині дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), в тому числі тим, яким установлено випробування, перевіряється наявність належного оформлення трудових відносин, з`ясовуються питання щодо ведення обліку роботи, виконаної працівником, обліку витрат на оплату праці, відомості про оплату праці працівника.
Виходячи зі змісту Порядку № 509, він передбачає можливість розгляду справи та накладення на суб`єкта господарювання штрафу на підставі акта перевірки ДПС, її територіального органу, в ході якої виявлено порушення законодавства про працю.
Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що самостійною підставою для накладення штрафу за порушення законодавства про працю є також акт перевірки ДПС, її територіального органу.
Частиною восьмою статті 265 Кодексу законів про працю України визначено, що штрафи, зазначені в абзаці другому частини другої цієї статті, можуть бути накладені центральним органом виконавчої влади, зазначеним у частині четвертій цієї статті, без здійснення заходу державного нагляду (контролю) на підставі рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації.
Зі змісту вказаної норми є можливим зробити висновок, що в останній використовується формулювання «може», що надає суб`єкту владних повноважень можливість на свій розсуд здійснювати власні активні дії. При цьому вказана норма не вказує про те, що тільки рішення суду є єдиним виключенням при накладенні штрафу без проведення перевірки, а також положення частини восьмої статті 265 Кодексу законів про працю України не забороняють накладати штрафи на підставі акта перевірки Державної податкової служби, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю, як це передбачено Порядком № 509.
Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 28 січня 2021 року у справі № 380/1116/20, від 28 січня 2021 року у справі № 380/1116/20 та від 29 вересня 2022 року у справі № 460/3829/20.
Щодо посилань апелянта, що до 10.01.2024 ОСОБА_1 не була працівником позивача, а була офіційно працевлаштована у ФОП ОСОБА_2 , колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
За приписами ч.1 ст.24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: при організованому наборі працівників; при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; при укладенні контракту; у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); при укладенні трудового договору з фізичною особою; при укладенні трудового договору про дистанційну роботу або про надомну роботу; в інших випадках, передбачених законодавством України.
При цьому, Верховний Суд України у пункті 7 постанови Пленуму від 06.11.1992 за №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз`яснив, що фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома роботодавця.
В силу вимог частини 4 статті 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Аналіз зазначених вище норм дає підстави для висновку, що обов`язковою передумовою допуску працівника до роботи є укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №826/16738/17.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 здійснила у місці здійснення позивачем господарської діяльності розрахункову операцію – продав пиво особам, які проводили фактичну перевірку та провела дану покупку через реєстратор розрахункових операцій ПП «АПЕЛЬСИН-Т», що сторонами по справі не заперечується.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 у місці здійснення позивачем підприємницької діяльності вчиняла дії у межах такої господарської діяльності позивача (роздрібна торгівля алкогольними напоями), однак якщо робота виконана особою (особами) на користь суб`єкта господарювання, збігається з видом його економічної діяльності або є роботою з обслуговування його діяльності, то робота такої особи повинна виконуватись на умовах трудового договору.
Наявність у ОСОБА_1 статусу працівника ФОП ОСОБА_2 , зазначених висновків суду не спростовує, оскільки факт продажу алкогольних напоїв, а також наявності у неї доступу до приміщення, товарів, документації та касового апарату і програмного забезпечення ПП «АПЕЛЬСИН-Т», свідчить про фактичний допуск вказаної особи до виконання трудових функцій без належного оформлення. 
Посилання апелянта на виконання ОСОБА_1 «разових прохань» щодо обслуговування відвідувачів та взаємодію працівників різних суб`єктів господарювання є безпідставними. Зазначені обставини не пояснюють законних підстав для допуску сторонньої особи до реєстратора розрахункових операцій та реалізації нею товару, що належить ПП «АПЕЛЬСИН-Т».
Крім того, ОСОБА_1 була достовірно обізнана про факт перевірки саме ПП «АПЕЛЬСИН-Т», що підтверджується її особистими підписами у направленнях на перевірку та запиті про надання документів, де вона зазначила свою посаду як «продавець». Суд відхиляє твердження апелянта про те, що ОСОБА_1 переплутала об`єкти через відсутність юридичних знань, оскільки для розуміння своєї посади та суб`єкта господарювання, на якого особа працює, юридична або управлінська освіта не потрібна.
Крім того, станом на дату розгляду справи (15.02.2024) у контролюючого органу об`єктивно були відсутні заперечення позивача, оскільки фактично вони надійшли на адресу управління лише 19.02.2024. Суб`єкт владних повноважень не може нести відповідальність за неврахування документів, про існування та зміст яких він не знав і не міг знати під час проведення слухання.
У матеріалах справи відсутні докази того, що станом на 15.02.2024 позивач будь-яким доступним та оперативним способом повідомив контролюючий орган про факт відправлення заперечень, а чинне законодавство не містить норм, які б зобов`язували уповноважену посадову особу Держпраці з власної ініціативи відкладати розгляд справи, призначений на визначену дату, на підставі самого лише припущення, що суб`єкт господарювання направив якісь документи поштовим зв`язком.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржувана постанова від 15.02.2024 № 492/14/29/07/42699315-ДПС винесена відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.
Враховуючи викладене, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Розніна Володимира Андрійовича в інтересах Приватного підприємства «АПЕЛЬСИН-Т» на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 травня 2026 року – залишити без задоволення. 
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 травня 2026 року по справі за адміністративним позовом Приватного підприємства «АПЕЛЬСИН-Т» до Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови №492/14/29/07/42699315 від 15.02.2024 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М. П. Коваль

Суддя: О.В. Джабурія

Суддя: Н.В. Вербицька