Справа № 137/776/26
Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" серпня 2026 р.
Літинський районний суд Вінницької області у складі:
головуючого судді Верещинської Я.С.,
за участі секретаря судового засідання Хижук Л.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Літин в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
Позиція позивача
Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПОЗИКА» звернулося до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №54021691 від 14.01.2022 у розмірі 13962,00 грн. Просить стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2662.40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5500.00 грн.
Позовні вимоги представник позивача мотивує тим, що 14.01.2022 між ТОВ «ФК «ІРБІС» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №54021691, у відповідності до умов якого, його підписання здійснювалось електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону вказаний позичальником при укладанні кредитного договору. За даним кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит, в розмірі визначеному кредитним договором, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у кредитному договорі, додатках до нього та в Правилах надання грошових коштів у позику, що розміщені на офіційному веб-сайті кредитодавця. Таким чином, відповідач уклав кредитний договір №54021691 від 14.01.2022 із ТОВ «ФК «ІРБІС» та йому перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 3900,00 грн. Відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання, що є грубим порушенням чинного законодавства України в частині виконання договірних відносин, внаслідок чого, 01.09.2025 між ТОВ «ФК «ІРБІС» та ТОВ «ФК «ПОЗИКА» укладений договір факторингу №01092025/1, згідно якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №54021691 від 14.01.2022 в сумі 13962,00 грн, із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 3900,00 грн; заборгованість за відсотками становить 10062,00 грн. Позичальник не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором.
Також, представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПОЗИКА» подано відповідь на відзив, мотивований тим, що між сторонами фактично відсутній спір щодо укладення кредитного договору, отримання відповідачем кредитних коштів та факту невиконання ним зобов`язань з повернення кредиту. Предметом спору є виключно правова оцінка окремих умов договору та розміру заявленої до стягнення заборгованості. Зазначає, що згідно з п.4.2. кредитного договору, клієнт зобов`язується повністю повернути кредит та сплатити відсотки, що були нараховані за кредитом до 14.04.2022 шляхом перерахування відповідної суми на поточний рахунок Товариства. На переконання позивача, відповідач у відзиві на позовну заяву наводить необґрунтоване та хибне твердження про нібито здійснення первісним кредитором нарахування заборгованості поза межами строку кредитування, встановленого умовами кредитного договору, тобто після 14.04.2022. Зазначене твердження не відповідає дійсності та повністю спростовується матеріалами справи. Наголошують, що у разі незгоди з розрахунком заборгованості відповідач мав право подати власний розрахунок або, відповідно до ч.1 ст.106 ЦПК України, надати висновок експерта, складений на його замовлення. Щодо заперечення щодо застосування до позовних вимог ТОВ «ФК «ПОЗИКА» наслідків пропуску позовної давності зазначає наступне. Пунктом 10.6 кредитного договору, сторони прямо погодили, що, керуючись положеннями статті 259 ЦК України, вони збільшують строк позовної давності за вимогами, що випливають із цього договору, до 10 (десяти) років. Відтак, доводи відповідача щодо пропуску строку позовної давності є безпідставними, такими, що суперечать умовам укладеного договору та положенням чинного законодавства, і не підлягають задоволенню.
Позиція відповідача
Відповідачем ОСОБА_1 подано відзив на позовну заяву, у якому просив застосувати строки позовної давності до позовних вимог ТОВ «ФК «ПОЗИКА», повністю відмовити у задоволенні позовних вимог та повністю відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 5500,00 грн за неспівмірністю.
Свою позицію мотивував тим, що кредитний договір №54021691 укладено 14.01.2022 з первісним кредитором ТОВ «ФК «ІРБІС». Згідно з умовами договору, строк повернення коштів становив 30 днів, тобто лютий 2022 року. Таким чином, перебіг строку позовної давності розпочався у лютому 2022 року та повністю сплив у лютому 2025 року. Проте, позивач звернувся до суду з даним позовом лише 24.05.2026, тобто з пропуском строку позовної давності більш ніж на 1 рік. Зазначає, що наданий позивачем розрахунок суми відсотків (10062 грн) є незаконним, безпідставним, арифметично некоректним та таким, що суперечить чинній судовій практиці України. Нарахування відсотків у такому розмірі прямо порушує вимоги закону, зокрема Закону України «Про споживче кредитування». Після закінчення строку кредитування МФО не має права нараховувати стандартні договірні відсотки. На переконання відповідача, сума 5500 грн витрат на професійну правничу допомогу є надмірною та необґрунтованою. Дана справа є малозначною, розглядається у спрощеному провадженні, позовна заява є типовим шаблоном фінансової компанії, а представник позивача не бере особистої участі в судових засіданнях.
Також, відповідачем ОСОБА_1 подано заперечення на відповідь на відзив, у якому зазначено, що спірний договір №54021691 від 14.01.2022 за своєю правовою природою є договором приєднання (ст.634 ЦК України) та електронним типовим договором споживчого мікрокредитування. Як зазначено в самому п.1.6 Договору: «Клієнт не може запропонувати свої умови Договору». Посилаючись на ч.2 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» зазначає, що включення до типового тексту умов про збільшення строку позовної давності до 10 років позбавляє споживача належного захисту та ставить його у завідомо невигідне становище порівняно з кредитором. Відповідач вважає, що має застосовуватися загальний строк позовної давності у 3 роки (ст.257 ЦК України). А тому, просив визнати положення пункту 10.6 договору щодо збільшення строку позовної давності несправедливим (нікчемним) та застосувати загальний строк позовної давності у 3 роки. Розмір відсотків майже втричі перевищує тіло кредиту за три місяці. Заявлена позивачем реальна річна процентна ставка за договором становить 74897,21%. Така процентна ставка є кабальною, явно здирницькою та суперечить ст.3 ЦК України щодо принципів справедливості, добросовісності та розумності. Сума є штучно завищеною.
Крім того, відповідачем ОСОБА_1 подано додаткові пояснення у доповнення до раніше поданих заперечень з метою демонстрації недобросовісної поведінки позивача, до яких додано електронний лист від ТОВ «ФК «ПОЗИКА» від 11.06.2026. У цьому листі позивач вимагає сплатити 14039,6 грн, що перевищує суму офіційних позовних вимог. Це, на переконання відповідача, підтверджує недобросовісність МФО та штучне завищення сум.
Рух справи в суді
Ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 04.06.2026 провадження у справі відкрито у порядку спрощеного позовного провадження та призначено розгляд по суті на 06.08.2026 із викликом сторін.
Розгляд справи
Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПОЗИКА» у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій просив здійснювати розгляд справи за відсутності представника позивача.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій просив провести розгляд справи без його участі.
Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи.
Встановлені судом обставини
14.01.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІРБІС» та ОСОБА_1 , в електронному вигляді відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», укладено договір про надання фінансового кредиту №54021691 (а.с.9-16).
Сторонами погоджено наступні основні умови договору:
1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" Ірбіс" (далі за текстом – "Товариство") є фінансовою установою на підставі Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи серії ФК № 1137 від 11.12.2018 року, виданого Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, відповідно до розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 2308 від 27.12.2018 має Ліцензію на право здійснення діяльності з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, згідно зі статтею 641 Цивільного кодексу України шляхом розміщення цього документу "Договір про надання фінансового кредиту № 54021691 від 14.01.2022 року" (далі за текстом – "Договір") в Онлайн Системі на веб-сайті Товариства (далі за текстом – "Веб-сайт") направляє (робить) пропозицію укласти Договір (оферту) (далі за текстом – "Пропозиція") відповідно до статті 634 Цивільного кодексу України, статей 10, 11 Закону України "Про електронну комерцію";
1.2. Пропозиція набирає чинності з 14.01.2022 року та діє до 23 годин 59 хвилин 14.04.2022 року;
1.4. Прийняти (акцептувати) Пропозицію може лише Клієнт, що подав Заявку на Кредит;
1.5. До акцептування Пропозиції Клієнт зобов`язаний ознайомитися з умовами Пропозиції, умовами Договору та Правилами, якщо Клієнт не згодний з умовами Договору, Правилами та/або вважає умови Договору, Правил такими, що є явно обтяжливими для Клієнта, Клієнт не має права вчиняти дії, спрямовані на укладення та виконання Договору;
1.6. Після акцептування Клієнтом Пропозиції, всі умови Договору є обов`язковими для Товариства і Клієнта. Клієнт акцептує пропозицію в цілому. Клієнт не може запропонувати свої умови Договору;
1.7. Договір вважається укладеним з моменту одержання Товариством відповіді про прийняття (акцепту) Пропозиції в порядку (що є невід`ємною частиною Договору);
2.3. Сторони зазначають, що терміни «строк Договору» та «строк кредитування» не є тотожними;
2.4. Пільговий період – це період, який обирає Клієнт на сайті Товариства. При цьому, строк пільгового періоду починається з 1 дня строку кредитування та закінчується останнім днем, обраного Клієнтом строку пільгового періоду. Пільговий період не може перевищувати 30 календарних днів;
2.5. Наступний пільговий період – це період, який повторно обирає Клієнт на сайті Товариства. Для того, щоб Клієнт міг скористатися наступним пільговим періодом, він має погасити проценти за користуванням Кредитом не пізніше 3-ох днів після останнього дня попереднього Пільгового періоду та укласти з Товариством Додатковий договір до цього Договору щодо нового строку кредитування. Строк повторного пільгового періоду починається з 1 дня нового строку кредитування та закінчується останнім днем, обраного Клієнтом строку наступного пільгового періоду. Наступний пільговий період не може перевищувати 30 календарних днів;
2.6. Пільгова процентна ставка (знижка) – це ставка, яка діє в пільговий період та в наступний пільговий період;
2.7. Новий строк кредитування – це строк, який визначається Додатковим договором до цього Договору;
2.8. Пільгова процентна ставка, визначена у п.3.2.1. п. 3.2. цього Договору та діє лише в пільговий період строку кредитування, що визначений в п.5.11 цього Договору та розміщена на сайті Товариства;
2.9. Стандартний період - це період , який починається з наступного дня після закінчення строку пільгового періоду та/або нового пільгового періоду і діє до закінчення строку кредитування, якщо інше не визначено Договором;
2.10. Стандартна процентна ставка, визначена у п.3.2.2. п.3.2. цього Договору застосовується в Стандартний період, який настає з наступного дня після закінчення строку Пільгового періоду. В такому випадку встановлюється стандартна процентна ставка в розмірі 3% за кожен день користування Кредитом, починаючи з першого дня Стандартного періоду.
3.1. За цим Договором Товариство надає Кредит Клієнту у розмірі 3900 гривень 00 копійок, з оплатою по процентній ставці, що вираховується в наведеному графіку згідно п. 3.2 цього Договору, а Клієнт зобов`язується повернути Кредит та сплатити передбачені цим Договором проценти у строки та на умовах даного Договору;
3.2. Графік (порядок та умови надання кредиту). За користування кредитом Клієнт зобов`язаний сплатити Товариству стандартну процентну ставку у розмірі 3%. Стандартна процентна ставка застосовується у межах строку, визначеного у п. 4.2. цього Договору та у межах нового стандартного періоду строку кредитування, якщо відбулось продовження строку кредитування за ініціативою Клієнта. При цьому, Клієнт може скористуватись Пільговим періодом та отримати пільгову процентну ставку (знижку) на умовах, визначених в п.п. 3.2.1, 3.2.2. п.3.2. цього Договору:
п. 3.2.1. п. 3.2. Договору Пільговий період 30 календарних днів з 14.01.2022 по 13.02.2022 пільгова процентна ставка (знижка) 2.6%;
п. 3.2.2. п. 3.2. Договору Стандартний період 60 календарних днів з 14.02.2022 по 14.04.2022 стандартна процента ставка 3%;
4.1. Видача (надання) Товариством Кредиту Клієнту за цим Договором проводиться протягом трьох операційних банківських дні з моменту укладення цього Договору шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Клієнта, операції за яким можуть здійснюватися з використанням платіжної картки, реквізити якої зазначені Клієнтом у Особистому кабінеті, та, яка визначена Клієнтом у якості Основної платіжної картки;
4.2. Клієнт зобов`язується повністю повернути Кредит та сплатити відсотки, що були нараховані за Кредитом до 14.04.2022 року (далі за текстом – «строк кредитування») шляхом перерахування відповідної суми на поточний рахунок Товариства;
5.1. Клієнт зобов`язаний сплачувати Товариству проценти за користування Кредитом, за процентною ставкою, зазначеній у пунктах 3.1, 3.2 цього Договору, але з урахуванням положень, передбачених пунктом 3.2 цього Договору;
5.2. Сукупна вартість Кредиту з урахуванням відсоткової ставки за Кредитом, передбаченої пунктом цього Договору, та детальний розпис сукупної вартості Кредиту для Клієнта (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки та формули розрахунків за Кредитом наведено у Додатку №1 до цього Договору (13962 грн);
5.4. Нарахування процентів за Кредитом провадиться за період з дня списання суми Кредиту з поточного рахунку Товариства до дня повернення Клієнтом суми Кредиту на поточний рахунок Товариства. Правилами може бути передбачено обмеження щодо строку нарахування процентів за Кредитом у випадку прострочення Клієнтом повернення Кредиту;
6.3. Клієнт має право відмовитися від одержання Кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це Товариство у письмовій формі до моменту подання/надання Товариством банку платіжного доручення/запиту/розпорядження щодо здійснення переказу суми Кредиту з рахунка Товариства на банківський рахунок Клієнта;
6.4. Клієнт має право протягом 14 календарних днів з дня укладення Договору відмовитися від нього без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів, відповідно до ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування». Клієнт повинен повідомити Товариство про намір відмовитися від Договору у письмовій формі протягом строку, визначеного у даному пункті Договору та згідно з вимогами ч.2 ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування»;
10.6. Укладаючи цей Договір, Сторони визнають, що до вимог за цим Договором законодавством встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки. Натомість, Сторони, укладаючи цей Договір, керуючись положеннями статті 259 Цивільного кодексу України, дійшли згоди (домовились) збільшити строк позовної давності до вимог за цим Договором до 10 (десяти) років. Застереження до цього Договору, вказане в абзаці першому цього пункту, є договором про збільшення позовної давності, укладеним у письмовій формі;
13.1. Цей Договір є електронним договором у розумінні Закону України "Про електронну комерцію", оформленим в електронній формі, складений українською мовою та має повну юридичну силу;
13.9. Укладаючи цей Договір, Клієнт підтверджує, що: 
13.9.1. ознайомився та погоджується з усіма умовами Правил та Договору; 
13.9.2. не вважає умови цього Договору несправедливими, невигідними/вкрай невигідними для себе; 
13.9.3. укладає цей Договір особисто, згідно зі своїм вільним волевиявленням, яке повністю відповідає внутрішній волі Клієнта як Сторони цього Договору, усвідомлює значення своїх дій, обізнаний із загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину, не діє під впливом тяжкої для себе обставини;
13.9.4. йому надана інформація, зазначена в частині другій статті 12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", у повній відповідності з вимогами, що ставляться до порядку надання такої інформації; 
13.9.5. йому відомі права, передбачені Законом України "Про захист персональних даних", джерела збирання, місцезнаходження Персональних даних Клієнта, мета обробки Персональних даних Клієнта, місцезнаходження володільця Персональних даних Клієнта; 
13.9.6. йому відомі права, передбачені Законом України "Про захист прав споживачів", та він повідомлений Товариством про свої права і отримав від Товариства інформацію у повній відповідності (обсязі, формі) до статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та інших законів та підзаконних актів України; 
13.9.7. підтверджує, що на момент укладення цього Договору він не має підстав вважати свої права порушеними.
Згідно повідомлення Товариства з обмеженою відповідальністю «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» (а.с.17), відповідачу ОСОБА_1 перераховано кредитні кошти 14-01-2022 11:27:00 на суму 3900,00 грн, маска картки НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua – 131144115 (а.с.17). 
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором про надання фінансового кредиту №54021691, здійсненого первісним кредитором Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІРБІС», ОСОБА_1 станом на 14.04.2022 нараховано заборгованість в сумі 13962,00 грн, із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 3900,00 грн; заборгованість за відсотками становить 10062,00 грн (а.с.18,19).
Згідно п.7.3.6. договору, Товариство має право передати/переуступити/відступити свої права/права вимоги за цим Договором іншій особі у будь-який час без згоди/попередньої згоди Клієнта на це.
Відповідно до п.13.15. сторони домовились, що у разі невиконання Клієнтом умов Договору Товариство має право передати заборгованість Колекторським організаціям та/або Третім особам для врегулювання заборгованості, що виникла за Договором. (назви Колекторських організацій та/або Третіх осіб Товариство має право не повідомляти Клієнту).
01.09.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІРБІС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПОЗИКА» укладено договір факторингу №01092025/1, згідно якого ТОВ «ФК «ІРБІС» відступлено ТОВ «ФК «ПОЗИКА» право вимоги, в тому числі, за договором про надання фінансового кредиту №54021691 від 14.01.2022 до відповідача ОСОБА_1 (а.с.20-27).
Згідно витягу з додатку №1 до договору факторингу №01092025/1 від 01.09.2025 залишок боргу на момент відступлення права вимоги до ОСОБА_1 за договором про надання фінансового кредиту №54021691 від 14.01.2022 становить 13962,00 грн, із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 3900,00 грн; заборгованість за відсотками становить 10062,00 грн (а.с.27).
Оцінка суду та мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права
Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦК України та ГК України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним у ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому у ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому у ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частина 5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Частиною 12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Отже, підписавши угоду одноразовим електронним ідентифікатором ОСОБА_1 добровільно погодився у письмовому вигляді на умови кредитування, зокрема, розмір кредиту, порядок його надання та відсотки за користування кредитом.
З огляду на викладене, на підставі укладеного сторонами електронного договору, який вважається укладеним у письмовій формі, у сторін, відповідно до приписів статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору.
Нормою статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Отже, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно з ч.1 ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1 статті 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Отже Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПОЗИКА» наділено правом грошової вимоги до відповідача, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІРБІС» втратило такі права.
Згідно ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Відповідно до ст.615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.
При цьому, відповідач не заперечує факту укладення 14.01.2022 договору про надання фінансового кредиту №54021691 із Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІРБІС» і не виконання своїх грошових зобов`язань.
Договір та його умови в судовому порядку не оскаржувались, не визнавалися недійсними, а тому є такими, що відповідають волевиявленню сторін.
Як слідує з матеріалів справи, відповідачем не виконується зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту та процентів за користування кредитом. Будь-яких доказів на спростування заборгованості відповідач суду не надав, як і не надав доказів щодо належного виконання ним умов договору. Доказів, які б підвереджували неправомірність вимог позивача суду також не надано.
Одночасно, згідно розрахунку позивача заборгованість відповідача перед позивачем становить 13962,00 грн, із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 3900,00 грн; заборгованість за відсотками становить 10062,00 грн.
Доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, жодним чином не спростовують наданого позивачем розрахунку заборгованості за основним зобов`язанням та відсотках, які передбачені умовами договору, не підвереджують неправомірність вимог позивача. Власного контррозрахунку, який спростував би суму заборгованості за основним зобов`язанням та по відсотках, відповідачем не надано.
Варто зауважити, що відповідач достеменно знав про існування заборгованості, адже погоджував графік платежів, який ним порушено. Крім того, здійснював оформлення договору в онлайн системі на веб-сайті Товариства, у якій підтвердив, що: ознайомився та погоджується з усіма умовами Правил та Договору; не вважає умови цього Договору несправедливими, невигідними/вкрай невигідними для себе; укладає цей Договір особисто, згідно зі своїм вільним волевиявленням, яке повністю відповідає внутрішній волі Клієнта як Сторони цього Договору, усвідомлює значення своїх дій, обізнаний із загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину, не діє під впливом тяжкої для себе обставини; йому надана інформація, зазначена в частині другій статті 12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", у повній відповідності з вимогами, що ставляться до порядку надання такої інформації; йому відомі права, передбачені Законом України "Про захист персональних даних", джерела збирання, місцезнаходження Персональних даних Клієнта, мета обробки Персональних даних Клієнта, місцезнаходження володільця Персональних даних Клієнта; йому відомі права, передбачені Законом України "Про захист прав споживачів", та він повідомлений Товариством про свої права і отримав від Товариства інформацію у повній відповідності (обсязі, формі) до статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та інших законів та підзаконних актів України; підтверджує, що на момент укладення цього Договору він не має підстав вважати свої права порушеними (п.13.9.1.- 13.9.7. договору).
Крім того, відповідач до акцептування пропозиції був зобов`язаний ознайомитися з умовами пропозиції, умовами договору та правилами, у разі незгоди з умовами та/або вважаючи їх такими, що є явно обтяжливими, не мав права вчиняти дії, спрямовані на укладення та виконання договору. Також, мав право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це Товариство у письмовій формі до моменту подання/надання Товариством банку платіжного доручення/запиту/розпорядження щодо здійснення переказу суми кредиту з рахунка Товариства на банківський рахунок клієнта (п.1.5., 6.3. договору).
Попри твердження відповідача про здійснення первісним кредитором нарахування заборгованості поза межами строку кредитування, встановленого умовами кредитного договору, тобто після 14.04.2022, у розрахунку заборгованості, який сформований первісним кредитором за період з 14.01.2022 по 14.04.2022, нарахування проводились виключно в межах строку кредитування, визначеного п.3.2 кредитного договору, а саме: 
у пільговий період тривалістю 30 календарних днів з 14.01.2022 по 13.02.2022 застосовано відсоткову ставку у розмірі 2.6% за кожен день користування кредитом, що становить 101,40 грн у грошовому виразі; 
у стандартний період тривалістю 60 календарних днів з 14.02.2022 по 14.04.2022 застосовано відсоткову ставку у розмірі 3 % за кожен день користування кредитом, що становить 117,00 грн у грошовому виразі. 
Відтак, суд відхиляє доводи відповідача на те, що сума відсотків є незаконною, безпідставною, арифметично некоректною та такою, що суперечить чинній судовій практиці України
Щодо клопотання представника відповідача про застосування строків позовної давності, варто зазначити наступне.
В статті 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.
Разом з тим, згідно п.10.6. укладаючи договір, сторони визнали, що до вимог за цим договором законодавством встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки. Натомість, сторони, укладаючи цей договір, керуючись положеннями статті 259 Цивільного кодексу України, дійшли згоди (домовились) збільшити строк позовної давності до вимог за цим договором до 10 (десяти) років. Застереження до цього договору, вказане в абзаці першому цього пункту, є договором про збільшення позовної давності, укладеним у письмовій формі;
Попри це, згідно зі ст.260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.
Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Початок перебігу позовної давності визначається ст.261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України), а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 цієї статті).
Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) на всій території України з 12.03.2020 був введений карантин, строк якого неодноразово продовжувався.
Карантин на всій території України був скасований з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 657 "Про відміну по всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".
Згідно із Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ "Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії карантину", закон набув чинності з дня його опублікування 02.04.2020.
У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року №540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки були продовжені для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).
Такий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21.
Крім того, за приписами п.19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Законів України від 15 березня 2022 року № 2120-IX та від 08 листопада 2023 року №3450-IX у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України був виключений на підставі Закону України "Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності" № 4434-IX від 14.05.2025, який набув чинності з 04.09.2025.
Враховуючи те, що з 12.03.2020 по всій території України був запроваджений карантин, який діяв до 30 червня 2023 року, на час дії якого строки позовної давності фактично були продовжені, а з 24 лютого 2022 року по всій території України був введений воєнний стан, у зв`язку з чим перебіг строку позовної давності був зупинений і відновлений з 04.09.2025, то протягом зазначеного періоду позовна давність фактично не підлягала до застосування.
З огляду на наведені вище положення нормативно-правових актів, на підставі яких було врегульовано порядок продовження строку позовної давності та його зупинення, судом не встановлено підстав вважати, що позивач звернувся з позовом з пропуском строку позовної давності.
Щодо наданого відповідачем скріншоту з мобільного телефону з метою демонстрації недобросовісної поведінки позивача, та штучне завищення сум, варто зазначити наступне.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що наданий суду скріншот не може бути беззаперечним доказом надходження електронного листа від ТОВ «ФК «ПОЗИКА» від 11.06.2026, оскільки не містить в собі інформації щодо відправника (електронної адреси, номеру телефону, електронного кабінету в системі позивача тощо), доказів зворотного до матеріалів справи не додано.
При цьому, вищевказаний додаток, наданий відповідачем, не містить інформацію щодо предмета доказування у справі, адже жодним чином не спростовує встановлених судом обставин та наявності у відповідача боргу перед позивачем.
Таким чином, вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПОЗИКА» про стягнення з  ОСОБА_1 суми боргу за кредитним договором підлягають задоволенню у повному обсязі.
Щодо інших аргументів учасників у даній справі, суд зауважує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» вказує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Дотримуючись вищевикладених норм та рекомендацій, суд вважає за можливе не надавати відповіді у рішенні на інші аргументи і доводи сторін у справі, оскільки вони не впливають на правильне вирішення спору.
Щодо судових витрат
 
Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений при подачі позову у розмірі 2662,40 грн, оскільки позов задоволений у повному обсязі.
Крім того, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснення ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.137 ЦПК України).
Частиною 4 цієї статті встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
З матеріалів справи вбачається, що при розгляді справи позивачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПОЗИКА» надавалась правнича допомога фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 .
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвокатом подано до суду: копію договору №39493634/03 про надання правової допомоги від 02.01.2026 (а.с.28-33); копію додаткової угоди №54021691 від 08.05.2026 до договору №39493634/03 про надання правової допомоги від 02.01.2026 (а.с.31); копію акту про підтвердження факту надання правової допомоги від 08.05.2026 на суму 5500,00 грн (а.с.32); детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних Горобей Р.Г. на суму 5500,00 грн (а.с.33); копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.34).
До детального опису наданих послуг, згідно з яким Горобей Р.Г. надало ТОВ «Фінансова компанія «ПОЗИКА» послуги: всього витрачено 4 год 00 хв на: письмову консультацію клієнта щодо спірних правовідносин - 30 хв, вартістю 500,00 грн; правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «ФК «ПОЗИКА» - 1 год, вартістю 1500,00 грн; складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, в тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, позивач - 2 год, вартістю 3000,00 грн; формування додатків до позовної заяви (письмові докази) - 30 хв, вартістю 500,00 грн.
Згідно ч.5, 6 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідачем ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву зазначено, що сума 5500 грн витрат на професійну правничу допомогу є надмірною та необґрунтованою.
Аналізуючи докази, надані стороною позивача на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, об`єм та складність справи, заперечення відповідача, які зумовили підготовку стороною позивача відповіді на відзив, виходячи з критерію реальності адвокатських послуг та розумності їхньої вартості, а також, зважаючи на відсутність об`єктивних та аргументованих заперечень відповідача щодо розміру судових витрат, суд дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правничу допомогу в сумі 5500,00 грн є співмірними, підтвердженими належними та допустимими доказами.
Керуючись ст.12, 81, 133, 137, 141, 247, 263-265, 354 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , (зареєстрованого за адресою:  АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПОЗИКА» (ЄДРПОУ: 39493634, адреса для листування: 07406, Київська область, м. Бровари, вул. Симона Петлюри, буд.21/1; IBAN: НОМЕР_3 в ПуАТ «КБ «АКОРД БАНК», МФО: 380634) заборгованість за кредитним договором №54021691 від 14.01.2022 у розмірі 13962,00 грн (тринадцять тисяч дев`ятсот шістдесят дві гривні 00 копійок). 
Стягнути з ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , (зареєстрованого за адресою:  АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПОЗИКА» (ЄДРПОУ: 39493634, адреса для листування: 07406, Київська область, м. Бровари, вул. Симона Петлюри, буд.21/1; IBAN: НОМЕР_3 в ПуАТ «КБ «АКОРД БАНК», МФО: 380634) витрати за оплату судового збору у розмірі 2662,40 грн (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні 40 копійок) та витрати на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 5500.00 грн (п`ять тисяч п`ятсот гривень 00 копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПОЗИКА», код ЄДРПОУ 39493634, адреса: 07406, Київська область, м. Бровари, вул. Симона Петлюри, буд.21/1; IBAN: НОМЕР_3 в ПуАТ «КБ «АКОРД БАНК», МФО: 380634.
Відповідач: ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою:  АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя : Верещинська Я. С.