ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2026 р. 	Справа № 520/14304/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бегунца А.О.,
Суддів: Русанової В.Б. , П`янової Я.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Військової частини НОМЕР_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.12.2025, головуючий суддя І інстанції: Мельников Р.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 11.12.25 по справі № 520/14304/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Військової частини НОМЕР_1   
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати старшому сержанту ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2025 рік;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити старшому сержанту ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2025 рік.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.12.2025 частково задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Визнано протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 від 31.05.2025 № №222/28/7/3352 у нарахуванні ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2025 рік.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 на підставі рапорту ОСОБА_1 від 17.04.2025 року здійснити призначення, обчислення та нарахування грошової допомоги на оздоровлення за 2025 рік та передати відповідні документи для проведення виплати до Військової частини НОМЕР_2 .
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовлено.
Не погодившись з вказаним рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.12.2025 по справі №520/14304/25 в частині визнання бездіяльності протиправною та прийняти в цій частині нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити та визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати старшому сержанту ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2025 рік, в іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2025 року залишити без змін.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що протиправна бездіяльність відповідача, полягає у порушенні командиром військової частини НОМЕР_1 порядку розгляду рапортів на виплату грошової допомоги, оскільки після розгляду рапорту і надання відповіді - командир військової частини НОМЕР_1 мав прийняти управлінське рішення, однак за наслідком розгляду рапортів будь яких рішень не було прийнято, до матеріалів справи не долучено доказів, зокрема наказів, або списку черговості на виплату, або відмову у задоволенні рапорту на законних підставах. Розглянутим вважається рапорт, по якому прийнято рішення та це рішення чи відповідь доведена до військовослужбовця належним чином. При цьому, відповідь на рапорт має містити рішення з посиланням на акти законодавства та роз`ясненням порядку оскарження. 
Вищевикладені обставини свідчать про те, що рапорт позивача не розглянутий належним чином в установленому законодавством порядку, у зв`язку з чим, відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не прийняття рішення (задоволення/відмова) за наслідками розгляду вищевказаного рапорту позивача під час проходження останнім служби у військовій частині НОМЕР_1 до моменту виключення зі списків. Крім того командир військової частини НОМЕР_1 , не тільки порушив строки розгляду рапорту передбачених Порядком № 531, а й свідомо не приймав рішення за наслідком розгляду, що є окремою підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності. Отже, відповідачем порушено конституційний принцип, закріплений у ч.2 ст.19 Конституції України, відповідно до якого органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах закону. Невчинення відповідачем необхідних дій при наявності рапорту і правових підстав є класичним проявом протиправної бездіяльності, яку суд мав визнати незаконною. Отже, судом першої інстанції при прийнятті рішення неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи та частково порушено норми матеріального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи в частині визнання протиправної бездіяльності відповідача.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем також подано апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2025 року у справі № 520/14304/25 та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що позивач не був звільнений з військової служби, а був виключений 01.05.2025 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) зі списків особового складу цієї військової частини у зв`язку із вибуттям із структури ГУР МО України до нового місця служби – військової частини НОМЕР_3 Збройних Сил України. Згідно з п. 3 розділу XXIII Порядку №260 військовослужбовцям, які прибули для подальшого проходження військової служби і зараховані до Збройних Сил України з інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення, а також інших державних органів, грошова допомога для оздоровлення виплачується за умови ненадання цієї допомоги за попереднім місцем служби за рік, у якому вони прибули. Відповідно, з цього моменту ОСОБА_1 припинив перебування на фінансовому забезпеченні Військової частини НОМЕР_1 , а отже, ця частина втратила правові підстави для видання наказів про виплату грошових сум чи проведення будь яких розрахунків. Таким чином, відсутність виплати грошової допомоги для оздоровлення у Військовій частині НОМЕР_1 не свідчить про протиправну бездіяльність чи порушення з боку командування, а є наслідком законного переведення військовослужбовця до іншої частини та зміни підпорядкування у фінансових питаннях. Вказує, що командир Військової частини НОМЕР_1 діяв у межах своїх службових повноважень, добросовісно та відповідно до вимог чинного законодавства. 
Водночас, позивач не втратив право на отримання грошової допомоги для оздоровлення за 2025 рік, однак її виплата має бути здійснена за новим місцем проходження служби - у Військовій частині НОМЕР_3 , куди його було переведено. Саме ця військова частина, як нове місце служби та розпорядник бюджетних коштів щодо позивача, має законні підстави для проведення такої виплати, якщо її не було надано за попереднім місцем служби. Отже, у діях командира Військової частини НОМЕР_1 відсутній будь-який склад правопорушення. Командування діяло в межах компетенції, у спосіб, передбачений законом, і не допустило жодної бездіяльності чи протиправного рішення.
Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до п.3 ч. 1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи ( в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у них доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін ( у порядку письмового провадження).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особову складу) від 09.04.2025 року №696-РС ОСОБА_1 направлено до військової частини НОМЕР_3 для продовження проходження військової служби.
01.05.2025 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу у зв`язку із відбуттям до військової частини НОМЕР_3 для продовження проходження військової служби.
Визначено виплатити: надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавку за вислугу років за 01 травня 2025 року; премію у розмірі 320% від посадового окладу за 01 травня 2025 року; грошову допомогу для оздоровлення відповідно до розділу XXIII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 (зі змінами), за 2025 рік не отримував.
17.04.2025 року засобами поштового зв`язку позивачем подано рапорт про виплату грошової допомоги для оздоровлення до командира військової частини НОМЕР_1 , зазначений рапорт отримано відповідачем 22.04.2025 року.
31.05.2025 за результатами розгляду рапорту ОСОБА_1 , командир військової частини НОМЕР_1 надав відповідь №222/28/7/3352, в якій зазначено, що у зв`язку з вибуттям із списків військової частини НОМЕР_1 для проходження військової частини НОМЕР_3 , позивач може звернутись за отриманням відповідної грошової допомоги до військової частини у яку прибув для проходження служби. 
Позивач не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо не нарахування та невиплати грошової допомоги на оздоровлення за 2025 рік, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з підстав часткової обґрунтованості.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі — КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Правові та соціальні гарантії захисту прав військовослужбовців визначені Законом України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі — Закон № 2011-XII).
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно з частиною 2 статті 9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Абзацом 2 частини 4 статті 9 Закону № 2011-XII визначено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України визначено Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (далі — Порядок № 260).
Пунктом 1 розділу XXIII Порядку № 260 визначено, що «військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення».
Пунктом 2 розділу XXIII Порядку № 260 передбачено, що «грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям у разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості, або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулі роки), або без вибуття у відпустку (за їх рапортом протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги».
Абзацом другим пункту 2 розділу XXIII Порядку № 260 визначено, що «військовослужбовцям, звільненим з військової служби, які мали право на грошову допомогу для оздоровлення та не отримали її протягом року, виплата цієї допомоги здійснюється на підставі наказу командира військової частини про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, в якому оголошується про її виплату».
Пунктом 3 розділу XXIII Порядку № 260 передбачено, що «військовослужбовцям, які прибули для подальшого проходження військової служби і зараховані до Збройних Сил України з інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення, а також інших державних органів, грошова допомога для оздоровлення виплачується за умови ненадання цієї допомоги за попереднім місцем служби за рік, у якому вони прибули».
Пунктом 8 розділу І Порядку № 260 визначено, що грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника).
Наказом Міністерства оборони України від 06.08.2024 № 531 затверджено Порядок організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України (далі — Порядок № 531).
Відповідно до пункту 9 розділу III Порядку № 531 розгляд паперового рапорту військовослужбовця всіма його прямими командирами (начальниками) здійснюється у строк не більше 14 днів із дня подання військовослужбовцем рапорту — щодо питань, які не стосуються військової дисципліни, обов`язків особового складу під час виконання бойових наказів (розпоряджень), збереження життя та здоров`я особового складу, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин.
Пунктом 8 розділу III Порядку № 531 визначено, що у разі направлення рапорту засобами поштового зв`язку часом подання рапорту є дата надходження рапорту до поштового відділення за місцем знаходження відповідного підрозділу.
Аналізуючи встановлені обставини справи у їх сукупності та застосовуючи наведені норми матеріального права, колегія суддів зазначає наступне.
Як встановлено судовим розглядом, позивач подав рапорт про виплату грошової допомоги для оздоровлення 17.04.2025 року засобами поштового зв`язку, який отримано відповідачем 22.04.2025 року. Відповідно до пункту 9 розділу III Порядку № 531 строк розгляду рапорту становив 14 днів, тобто до 01.05.2025 року включно. Протягом цього строку позивач перебував у списках особового складу та на забезпеченні Військової частини НОМЕР_1 , оскільки виключення зі списків особового складу відбулось лише 01.05.2025 року.
Таким чином, на момент подання рапорту (17.04.2025) та протягом строку, визначеного для його розгляду, позивач перебував у складі Військової частини НОМЕР_1 та мав право на звернення з рапортом саме до командира цієї військової частини. Рапорт було подано відповідно до вимог Порядку № 260, який передбачає можливість виплати грошової допомоги для оздоровлення без вибуття у відпустку - за рапортом військовослужбовця протягом поточного року, на підставі наказу командира військової частини.
Щодо доводів апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 про те, що обов`язок виплати грошової допомоги на оздоровлення перейшов до нового місця служби, колегія суддів зазначає, рапорт позивача було подано до командира Військової частини НОМЕР_1 у період, коли позивач перебував на забезпеченні цієї частини. Командир Військової частини НОМЕР_1 був зобов`язаний розглянути рапорт у встановлений строк та прийняти відповідне рішення. 
Натомість, як вбачається з матеріалів справи, відповідь командира Військової частини НОМЕР_1 від 31.05.2025 № 222/28/7/3352 була надана з порушенням 14-денного строку розгляду рапорту (строк спливав 01.05.2025), а її зміст зводився до рекомендації звернутися за отриманням допомоги до нової військової частини, що не відповідає вимогам Порядку № 531 щодо вмотивованості відмови у задоволенні рапорту.
Щодо доводів апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 про те, що вона не є головним розпорядником бюджетних коштів та не має власного казначейського рахунку, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції враховано цю обставину та саме тому зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити призначення, обчислення та нарахування грошової допомоги на оздоровлення та передати відповідні документи для проведення виплати до Військової частини НОМЕР_2 , на фінансовому забезпеченні якої перебуває відповідач. 
Такий спосіб захисту прав позивача відповідає механізму фінансового забезпечення, визначеному Правилами організації фінансового забезпечення військових частин, установ, організацій Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту, затвердженими наказом Міністерства оборони України від 22.05.2017 № 280 (далі — Правила № 44), зокрема абзацу 4 пункту 1.5 Правил № 44, відповідно до якого командир військової частини, зарахованої на фінансове забезпечення до військової частини — розпорядника коштів третього рівня, організовує своєчасне оформлення та подання розпоряднику коштів усіх документів, необхідних для здійснення належного фінансового забезпечення військової частини. Тобто саме Військова частина НОМЕР_1 як частина, де позивач проходив службу на момент подання рапорту, зобов`язана оформити відповідні документи та передати їх до Військової частини НОМЕР_2 для проведення виплати.
Щодо доводів апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 про те, що на момент подання рапорту позивачу було відомо про його переведення, колегія суддів зазначає, що сам по собі факт обізнаності позивача про майбутнє переведення не позбавляє його права на подання рапорту про виплату грошової допомоги для оздоровлення до командира військової частини, в якій він на той момент перебував на забезпеченні. Порядок № 260 не містить обмежень щодо подання рапорту про виплату грошової допомоги для оздоровлення військовослужбовцем, стосовно якого видано наказ про переведення, але який ще не виключений зі списків особового складу.
Стосовно доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про необхідність визнання протиправною саме бездіяльності щодо не нарахування та не виплати грошової допомоги для оздоровлення за 2025 рік, а не відмову у нарахуванні, оскільки після розгляду рапорту і надання відповіді - командир військової частини НОМЕР_1 мав прийняти управлінське рішення, однак за наслідком розгляду рапортів будь яких рішень не було прийнято, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до пункту 2 розділу XXIII Порядку № 260 грошова допомога для оздоровлення надається на підставі наказу командира військової частини. 
Тобто, належним результатом розгляду рапорту позивача мало бути видання наказу командира Військової частини НОМЕР_1 про виплату грошової допомоги для оздоровлення із зазначенням суми такої допомоги. Натомість командир Військової частини НОМЕР_1 обмежився наданням листа-відповіді, в якому рекомендував позивачу звернутися за отриманням допомоги до нової військової частини, що фактично є відмовою у задоволенні рапорту.
З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, визнаючи протиправною саме відмову відповідача, оформлену листом, по суті надав належну правову оцінку діям відповідача, у зв`язку з тим, що лист від 31.05.2025 № 222/28/7/3352 є індивідуальним актом, яким відповідач відмовив позивачу у задоволенні його рапорту, а тому визнання цієї відмови протиправною є належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача, оскільки саме ця відмова перешкоджає реалізації права позивача на отримання грошової допомоги для оздоровлення.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про визнання протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 від 31.05.2025 № №222/28/7/3352 у нарахуванні ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2025 рік та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 на підставі рапорту ОСОБА_1 від 17.04.2025 року здійснити призначення, обчислення та нарахування грошової допомоги на оздоровлення за 2025 рік та передати відповідні документи для проведення виплати до Військової частини НОМЕР_2 .
Колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.12.2025 по справі № 520/14304/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		А.О. Бегунц 	
Судді	   	В.Б. Русанова   Я.В. П`янова