Справа № 703/4114/26 
2/703/2628/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2026 року м. Сміла
Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі судді Биченка І.Я., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування шкоди, завданої смертю,-
установив:
ОСОБА_1 звернулася до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до АТ «Українська залізниця» про стягнення 300 000 грн 00 коп. у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю сина.
Позовна заява обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Сміла, станція Шевченкове, на 214 км, вантажний потяг здійснив наїзд на ОСОБА_2 , який від отриманих травм помер.
Внаслідок смерті ОСОБА_2 , його матері - ОСОБА_1 було спричинено моральну шкоду.
Ураховуючи, що шкоду було завдано джерелом підвищеної небезпеки - така шкода підлягає відшкодуванню незалежно від наявності вини.
Вказує, що передчасна смерть сина стала різкою психотравматичною подією. Особливу увагу заслуговує те, що її страждання, пов`язані зі смертю сина, є не «одномоментними», а «триваючими», тому що смерть є непоправною подією.
Зазначає, що встановити ціну людського життя неможливо, як і неможливо точно оцінити завдану моральну шкоду, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
З урахуванням тривалості та глибини страждань, позивач оцінює розмір грошового відшкодування завданої моральної шкоди у грошовому еквіваленті в 300 000 гривень, які просить стягнути з відповідача.
Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 25 червня 2026 року відкрито провадження по справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Копію наведеної ухвали було направлено сторонам.
Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України не надходило.
У наданому суду відзиві представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити посилаючись на ту обставину, що в діях працівників залізниці відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 276 КК України та, зважаючи на те, що потерпіла особа допустила порушення «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України» та отримала травмування із власної вини. У разі задоволення позовних вимог, просив зменшити розмір моральної шкоди відповідно до вимог ч.2 ст.1193 ЦК України.
Відповідь на відзив позивачем не надана.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного.
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Сміла Черкаського району Черкаської області.
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_4 змінила прізвище на « ОСОБА_5 ».
Як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження від 31 жовтня 2025 року, ІНФОРМАЦІЯ_4 до ВП №2 ЧРУП ГУНП в Черкаській області надійшло повідомлення про травмування людини на залізничній колії.
ІНФОРМАЦІЯ_4 за даним фактом ВП №2 ЧРУП ГУНП в Черкаській області внесено відомості до ЄРДР за №12025250350000404 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.276 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 близько 16 год. 23 хв. машиніст електропоїзду ОСОБА_6 та помічник машиніста ОСОБА_7 локомотивної бригади депо Знам`янка регіональної філії «Одеська залізниця» керуючи електропоїздом №1701 загальною вагою 4852 тон, 208 осей при електровозі ВЛ80с№476 (станція приписки електровоза депо ТЧ-2 Подільськ), сполученням ст. Знам`янка - ст. ім. Т. Шевченка, рухаючись по непарній колії на 214 км пікет 6 перегону Райгород - ст. ім. Т. Шевченка у адміністративних межах м. Сміла Черкаського району Черкаської області, допустили наїзд на пішохода ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_1 , що перетинав залізничні колії з ліва на право відносно руху залізничного рухомого складу.
У результаті наїзду ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження від яких помер на місці дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до висновку судово - медичної експертизи №05-6-02/195 від 20.06.2025 смерть ОСОБА_2 настала від поєднаної травми голови, тулуба та кінцівок, що супроводжувалася переломами кісток скелету із ушкодженням внутрішніх органів і кровотечею та отяготилася гострою крововтратою із малокровністю внутрішніх органів. Ступінь прояву трупних явищ дозволяє думати про те, що із моменту смерті до моменту дослідження трупа в моргу пройшло більше 24 годин.
При судово-медичній експертизі трупа виявлені наступні ушкодження: відкрита черепно-мозкова травма, а саме переломи кісток основи і склепіння черепа, субарахноїдальні крововиливи на випуклих поверхнях півкуль головного мозку, крововиливи у шлуночках мозку, крововилив на внутрішній поверхні проекції тканин рани тім`яної області голови, поширена рана в тім`яній області голови, садни і синці на поверхні голови, переломи ребер із обох боків в нижній третині грудної клітки із крововиливами в прилеглі тканини, травматичне розділення тіла по рівню нижньої частини живота і тазу із дефектом тканин і підлеглих кісток скелету, синці і садни на поверхнях тулуба, відкритий перелом середньої третини лівої стегнової кістки із раною в даній області, відкритий перелом нижньої третини кісток лівої гомілки із раною в даній області, закриті переломи підлеглих кісток в області обох ліктьових суглобів та різних третинах обох передплічь, рани поверхні нижніх кінцівок, синці і садни на поверхнях верхніх і нижніх кінцівок.
Дані ушкодження виникли від одномоментної дії твердого тупого предмета, можливо за механізмом травмування залізничним транспортом, прижиттєві, по давнині спричинення можуть відповідати часу події, що зазначений у постанові, спричинені не задовго до смерті, містять ознаку тяжкого тілесного ушкодження, а саме небезпека для життя.
Смерть ОСОБА_2 перебуває у прямому причинному зв`язку із даними ушкодженнями. Спирти в крові не виявлені.
Будучи опитаний ОСОБА_7 пояснив, що він перебуває на посаді машиніста електропоїзду. ІНФОРМАЦІЯ_4 близько 16 год. 22 хв. спільно із помічником вони керували електропоїздом 1701 загальною вагою 4852 тон, 208 осей при електровозі ВЛ80с №476 (станція приписки електровоза депо ТЧ-2 Подільськ), сполученням ст. Знам`янка - ст. ім. Т. Шевченка, рухаючись по непарній колії на 214 км пікет 6 перегону Райгород - ст. ім. Т. Шевченка, у адміністративних межах м. Сміла Черкаського району Черкаської області, побачили особу чоловічої статі, який знаходився на відстані 6-7 метрів від залізничної колії. У момент наближення потягу чоловік раптом почав наближатися до колії та у подальшому ліг на неї. На звукові сигнали не реагував. Одразу було застосовано екстрене гальмування із подачею піску під колісні пари. Потяг рухався із швидкістю 55 км/год. У зв`язку із невеликою відстанню уникнути травмування людини потягом не представилось можливим.
Будучи допитана у якості потерпілої ОСОБА_8 пояснила, що проживала із ОСОБА_2 з вересня 2002 року. 04 травня 2022 року ОСОБА_2 був мобілізований та проходив військову службу до 21 січня 2025 року. Звільнений зі служби на підставі висновку військово-лікарської комісії. Проходив лікування у психіатричній лікарні м. Сміла. Після отримання поранень ОСОБА_2 регулярно проходив пішки від будинку до найближчої лісосмуги та повертався назад. Даний шлях проходив через залізничні колії, що ведуть до ст. ім. Т. Шевченка. ІНФОРМАЦІЯ_4 вона перебувала на роботі та в обідній час розмовляла із ОСОБА_2 по мобільному телефону. Під час розмови обговорювали плани відносно його дня народження. У вечірній час на мобільний телефон зателефонувала мати ОСОБА_2 та повідомила, що на нього здійснив наїзд залізничний потяг, унаслідок чого останній загинув на місці.
Відповідно до довідки локомотивного депо Знам`янка від 18.06.2025 електропоїзд №1701 до моменту гальмування рухався зі швидкістю 50 км/год. гальмівний шлях склав близько 400 м. 
Відповідно до акту комісійної перевірки електровозу серії ВЛ80с №476 на коліях локомотивного депо Знам`янка несправностей або пошкоджень виявлено не було. Система подачі піску, звукові пристрої (сигнал високої звучності «тифон» та свисток) секції 1,2 у справному стані.
Відповідно до акту службового розслідування аварії форми ЦРБО-2 від 25.06.2025 на підставі наказу регіональної філії «Одеська залізниця» від 19.06.2025 №ПЧ-9-06/12н комісія працівників виробничого підрозділу служби колії «Шевченківська дистанція колії» регіональної філії «Одеська залізниця» дійшла висновку, що згідно з вимогами п.16 розділу ІІ додатку до «Положення про класифікацію транспортних подій на залізничному транспорті», випадок травмування рухомим складом залізничного транспорту, що переміщався, громадянина ОСОБА_2 , що стався ІНФОРМАЦІЯ_4 на 214 км пікет 6 перегону «Райгород ст. ім. Т. Шевченка», кваліфікували як аварія. Згідно п. 9.6.10 «Порядку службового розслідування транспортних подій» СТП 07-005:2019 випадок травмування рухомим складом залізничного транспорту, що переміщався, віднесено з інших причин. Причиною випадку вважати невиконання травмованим пунктів 2.2 (Перед тим, як увійти в небезпечну зону (ступити на колію), потрібно впевнитись у відсутності' поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо); 2.3 (При наближенні поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо) треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід.);2.5 (Ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів.) Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 54 від 19.02.1998 (зі змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства транспорту та зв`язку № 1059 від 22.11.2007) зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 24.03.1998 за № 193/2633.
Оскільки в діянні працівників залізниці складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 276 КК України встановлено не було та зважаючи на те, що потерпіла особа допустила порушення «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України» у наслідок чого отримала травмування із власної вини, про що свідчать зібрані докази, кримінальне провадження підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Згідно зі статтею 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини.
Статтею 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що право кожного на життя охороняється законом.
Відповідно до ч.1-2 ст.11 Закону України «Про залізничний транспорт» підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують безпеку життя і здоров`я громадян, які користуються його послугами, а також безпеку руху поїздів, охорону навколишнього природного середовища згідно з чинним законодавством України. Безпека руху поїздів - це комплекс організаційних і технічних заходів, спрямованих на забезпечення безаварійної роботи та утримання в постійній справності залізничних споруд, колій, рухомого складу, обладнання, механізмів і пристроїв.
Пунктом 100 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 квітня 1998 року № 457 передбачено, що залізниці повинні забезпечувати потреби населення у пасажирських перевезеннях, безпеку користування залізничним транспортом, необхідні зручності, якісне обслуговування пасажирів на вокзалах і в поїздах, своєчасне перевезення і збереження багажу і вантажобагажу.
У той же час Правилами безпеки громадян на залізничному транспорті України, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 19 лютого 1998 року № 54 встановлено, що пішоходам дозволено переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішохідні мости, переходи, тунелі, переїзди тощо); перед тим, як увійти в небезпечну зону (ступити на колію), потрібно впевнитись у відсутності поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо); при наближенні поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо) треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід (пункти, 2.1 - 2.3). Пішоходам заборонено ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів; переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м. (пункти, 2.5, 2.6).
Дотримання зазначених правил не вимагає від пішоходів особливих зусиль, певних навичок чи здібностей. 
Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
За змістом п.1 ч.2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Згідно з положенням ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 461/8496/15-ц суд зазначив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, слід враховувати вимоги статей 1166, 1187 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Частиною 5 ст. 1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Верховний Суд у постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 450/4163/18 зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. У той же час чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності в частині відшкодування моральної шкоди власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого.
Під умислом прийнято розуміти психічне ставлення особи до своїх дій та їх наслідків, коли особа усвідомлює характер своїх дій, передбачає їх наслідки і бажає настання таких наслідків або свідомо їх допускає. Усвідомлення і передбачення становлять інтелектуальну ознаку умислу, а бажання настання наслідків або свідоме їх допущення - його вольову ознаку.
Під умислом потерпілого необхідно розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). 
Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. 
За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1193 ЦК України, шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено.
Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.
Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).
Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.
При необережності, на відміну від умислу, вольова ознака полягає в тому, що особа або не передбачає наслідків своїх дій, хоча повинна і могла їх передбачати, або передбачала наслідки, але розраховувала на їх відвернення.
У ході розгляду справи не встановлено, що шкоди було завдано внаслідок умислу потерпілого або наявності непереборної сили.
Як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження ОСОБА_2 перетинав залізничні колії з ліва на право відносно руху залізничного рухомого складу.
Докази того, що ОСОБА_2 умисно кинувся під потяг чи ліг на рейки намагаючись завдати собі смертельних тілесних ушкоджень, тобто мав намір скоїти самогубство, матеріали справи не містять.
Суд зазначає, що спричинення шкоди виникло не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого, що не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник (володілець джерела підвищеної небезпеки) відповідає за шкоду без врахування вини та може бути звільнений від такої відповідальності лише за спричинення шкоди за наслідками непоборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди.
Враховуючи викладене вище правове регулювання, а також встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, суд доходить висновку, що відповідач має відповідати за завдану джерелом підвищеної небезпеки шкоду внаслідок смерті особи, оскільки доказів того, що нещасний випадок внаслідок якого загинув син позивача, трапився через його умисел чи дію непереборної сили, матеріали справи не містять.
Положеннями статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. 
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. (ч.3 ст. 23 ЦК України).
Згідно з ч.4 ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачам моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у їх життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.
Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.
Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), від 23 листопада 2022 року в справі № 686/13188/21 (провадження № 61-3943св22), від 19 квітня 2023 року в справі № 336/10216/21 (провадження № 61-73св23).
Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).
Таким чином, розмір моральної шкоди не є конкретно визначеною сумою, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.
Приймаючи рішення про стягнення завданої позивачу моральної шкоди суд врахувавши наведені обставини та норми матеріального права, установлені обставини справи, відсутність доказів за наявності яких відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки виключається, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування шкоди у сукупності з іншими фактичними обставинами, тяжкість та глибину душевних страждань позивача, які носять триваючий характер, невідворотність наслідків, що наступили, втрату позивачкою сина, що призвело до істотних негативних змін в особистому житті, з урахуванням того, що життя людини є найвищою соціальною цінністю, виходячи з міркувань розумності, співрозмірності та справедливості, з урахуванням того, що моральна шкода відшкодовується не з метою збагачення, а носить компенсаційних характер завданим стражданням, приходить до висновку, про стягнення на користь позивачки моральної шкоди в розмірі 100000 грн 00 коп. 
Щодо клопотання позивача про зазначення у судовому рішенні про стягнення моральної шкоди без відрахування з неї податків, зборів та інших обов`язкових платежів, суд зазначає наступне.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року у справі № 461/2729/22 (провадження № 61-10834сво22) зроблено висновок, що «тлумачення статті 265 ЦПК України дає підстави для висновку, що її положення не містять імперативної вказівки щодо додаткової деталізації суми, яка на підставі рішення суду підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, із вказівкою про утримання податків та інших обов`язкових платежів … Перерахування стягувачеві суми меншої, ніж зазначена у резолютивній частині судового рішення (виконавчому документі), не вважається належним виконанням судового рішення. Предметом грошового зобов`язання є грошові кошти, виражені у відповідній валюті. Сплата (перерахування) коштів у розмірі меншому, ніж зазначена у резолютивній частині судового рішення (виконавчому документі), свідчить про порушення принципу належного виконання в частині належного предмету виконання».
Указаний правовий висновок викладено також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 квітня 2025 року справа № 626/1730/23 провадження № 61-2142св24.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що деталізація в рішенні суду в даній справі питання, пов`язаного з оподаткуванням стягнутої суми матеріальної компенсації моральних страждань позивача є необґрунтованою.
Суд зазначає, що податкові зобов`язання сторін, які виникають у зв`язку з ухваленням та/або виконанням судових рішень про стягнення коштів, встановлюються не судом, а визначені податковим законодавством України. 
Указаний правовий висновок викладено також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 лютого 2022 року у справі №363/3965/15.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 258-259, 264-266, 268 ЦПК України, суд
вирішив:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування шкоди, завданої смертю - задоволити частково.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень 00 копійок.
У решті позовних вимог - відмовити. 
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави 1000 грн 00 коп. судового збору. 
Рішення може бути оскаржене сторонами до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту.
Рішення набирає законної сили, якщо протягом цих строків не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне судове рішення складено 25 серпня 2026 року.

Учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ;
відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця», місцезнаходження: м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, ЄДРПОУ 40075815. 

Суддя        І.Я. Биченко