Головуючий у суді першої інстанції: Зінченко О.М.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
справа № 372/1482/26
провадження № 33/824/2664/2026

9 червня 2026 року суддя судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Шкоріна О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працює, посвідчення водія НОМЕР_1 від 05 грудня 2012 року по ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Обухівського районного суду Київської області від 17 березня 2026 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 09 березня 2026 року серії ЕПР 1 №610668, 09 березня 2026 р. о 17 год. 02 хв. м.Обухів вул.Київська, буд.42 водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Mitsubishi L200 д.н.з. НОМЕР_2 , при зміні напрямку руху, не переконався у безпеці та скоїв зіткнення з автомобілем марки Honda JAZZ д.н.з НОМЕР_3 який здійснював об`їзд транспортного засобу. Внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, травмованих немає, тобто ОСОБА_1 порушив п.10.1 Правил дорожнього руху України, скоївши тим самим правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.
Постановою Обухівського районного суду Київської області від 17 березня 2026 року провадження у справі про притягнення водія ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Не погодившись з постановою суду, інший учасник дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову постанову, якою направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Вважає оскаржувану постанову незаконною та необгрунтованою, прийняту без належного дослідження всіх обставин справи та врахування доказів.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на неврахування судом першої інстанції характеру маневру водія ОСОБА_1 як визначального для виникнення дорожньо-транспортної пригоди.
Вказує, що суд першої інстанції при розгляді справи залишив поза увагою п. 10.1. ПДР України, який регулює правовідносини у даній справі, оскільки водій автомобіля Mitsubishi L200 д.н.з. НОМЕР_2 здійснював активний маневр - зміну смуги руху і саме цей маневр, на переконання апелянта, створив небезпечну ситуацію та спричинив зіткнення.
Суд першої інстанції не врахував суттєву обставину, що транспортний засіб Mitsubishi L200, яким керував гр. ОСОБА_1 , має праве розташування керма, а саме ця особливість безпосередньо впливає на: обмеження оглядовості дорожньої обстановки з лівого боку; ускладнення контролю за транспортними засобами, що рухаються позаду та здійснюють обгін; підвищений ризик при здійсненні маневрів, пов'язаних зі зміною напрямку руху.
В судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник адвокат Мартиненко В.О. апеляційну скаргу підтримали і просили її задовольнити.
ОСОБА_3 та його захисник адвокат Костюк В.О. в судове засідання не з'явилися, адвокат Костюк В.О. подав заяву про розгляд справи у їх відсутність.
Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.
Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції в основу свого судового рішення поклав висновок експерта №012-26 від 16 березня 2026 р. за результатами дослідження обставин та механізму ДТП за участі автомобілів Mitsubishi L200 д.н.з. НОМЕР_2 та Honda JAZZ д.н.з НОМЕР_3 за матеріалами справи про адміністративне правопорушення №372/1482/26 (провадження №3/354/26), в даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля Mitsubishi L200 д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_1 невідповідностей технічного характеру вимогам п.10.4 ПДР, відповідно до яких він мав діяти в даній дорожній обстановці, а також вимогам п.10.1 цих правил, не вбачається і його дії не знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП з підстав, викладених у дослідницькій частині. Разом з тим, в даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля Honda JAZZ д.н.з НОМЕР_3 ОСОБА_2 вбачаються невідповідності технічного характеру в частині заборони перетину суцільної осьової лінії дорожньої розмітки 1.1 Розділу 34 ПДР, а також вимогам п.14.2.б) ПДР щодо здійснення маневру обгону автомобіля, на якому ввімкнено покажчик лівого повороту, і вказані невідповідності її дій знаходилися з технічної точки зору в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП з причин, викладених в дослідницькій частині даного висновку.
Дослідивши матеріали справи, переглянувши фототаблицю, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , які є послідовними та повністю узгоджуються з матеріалами справи, суд першої інстанції дійшов висновку, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП не знайшов свого підтвердження.
Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Положеннями статті 1 КУпАП передбачено, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно з вимогами статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Вимогами статті 8 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.
Відповідно до вимог статей 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у статтях 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України врегульовано Законом України «Про дорожній рух» та п. 1.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року № 1306.
Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
У відповідності до п. 2.3 ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: а) перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу; б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; в) на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів; г) під час руху на мотоциклі і мопеді бути в застебнутому мотошоломі і не перевозити пасажирів без застебнутих мотошоломів; ґ) не забруднювати проїзну частину та смугу відведення автомобільних доріг; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху; е) повідомляти дорожньо-експлуатаційним організаціям або уповноваженим підрозділам Національної поліції про виявлені факти створення перешкод для дорожнього руху; є) не вчиняти дій, внаслідок яких може бути пошкоджено автомобільні дороги та їх складові, а також завдано шкоди користувачам.
Пунктом 10.1. ПДР України визначено, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
Відповідно до ст. 124 КУпАП порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
При вирішенні питання щодо наявності підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, апеляційний суд приймає до уваги, що згідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність особи, яка доведена достатніми та незаперечними доказами.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
З метою перевірки доводів апеляційної скарги було досліджено наявні в матеріалах справи докази.
Як убачається із пояснень учасників дорожньо-транспортної пригоди та схеми дорожньо-транспортної пригоди зіткнення автомобілів відбулося на смузі зустрічного руху відносно напрямку руху транспортних засобів перед дорожньо-транспортною пригодою. При цьому, автомобіль під керуванням ОСОБА_2 , знаходився позаду автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , який здійснював маневр повороту наліво в місці, де це дозволено дорожньою розміткою. До моменту зіткнення автомобіль під керуванням ОСОБА_2 знаходився в стані обгону за наявності суцільної осьової лінії дорожньої розмітки. 
Зазначені обставини фактично не заперечуються водієм автомобіля Honda JAZZ ОСОБА_2 .
Згідно висновку експерта №012-26 від 16 березня 2026 р. за результатами дослідження обставин та механізму ДТП за участі автомобілів Mitsubishi L200 д.н.з. НОМЕР_2 та Honda JAZZ д.н.з НОМЕР_3 за матеріалами справи про адміністративне правопорушення №372/1482/26 (провадження №3/354/26), в даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля Mitsubishi L200 д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_1 невідповідностей технічного характеру вимогам п.10.4 ПДР, відповідно до яких він мав діяти в даній дорожній обстановці, а також вимогам п.10.1 цих правил, не вбачається і його дії не знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП.
Експерт такий свій висновок мотивував тим, що за фактичних обставин скоєння даної ДТП, при яких мало місце здійснення маневру обгону водієм автомобіля Honda в межах ділянки, де такий маневр заборонено, водій автомобіля Mitsubishi фактично був позбавлений технічної можливості своїми односторонніми діями уникнути ДТП. В даній дорожній обстановці мало місце створення небезпеки водієм автомобіля Honda для водія автомобіля Mitsubishi і останній не мав технічної можливості уникнути зіткнення. Відповідно експерт дійшов висновку про те, що в діях водія автомобіля Mitsubishi не відповідностей вимогам п.10.1 ПДР з технічної точки зору не вбачається і його дії не перебували в причинному зв'язку з виникненням даної ДТП.
За встановлених обставин, зважаючи на недоведеність порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху, зокрема п.10.1 ПДР,  висновок суду першої інстанції про відсутність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, є правильним.
Доводи апеляційної скарги в тій частині, що ОСОБА_1 не мав наміру повертати наліво для заїзду у двір будинку, в якому останній не проживає, що автомобіль, яким керував ОСОБА_1 має праве розташування керма не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваної постанови, оскільки такі доводи не спростовують висновки суду.
Встановивши, що ОСОБА_2 здійснювала обгін транспортних засобів по смузі зустрічного руху, в той час, коли ОСОБА_1 , знаходячись попереду, почав здійснювати поворот ліворуч в місці дозволеному дорожньою розміткою, і в цей моменту відбулося зіткнення транспортних засобів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що дії водія Mitsubishi не перебували в причинному зв'язку з виникненням даної ДТП.
Отже, доводи ОСОБА_2 про те, що водій автомобіля Mitsubishi L200 здійснював зміну смуги руху і саме цей маневр створив небезпечну ситуацію та спричинив зіткнення, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки саме дії ОСОБА_2 , за обставин цієї справи, призвели до настання дорожньо-транспортної пригоди, у зв`язку із невиконанням 1.1 Розділу 34 ПДР, а також вимогам п.14.2.б) ПДР України.
Інших переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду і були підставами для її скасування та притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП матеріали справи не містять, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено, як і не встановлено істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови.
Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної постанови у межах доводів і вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що висновок суду першої інстанції про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за наведених у постанові обставин, є обґрунтованим та правильним, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду першої інстанції, без змін.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд-
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Постанову Обухівського районного суду Київської області від 17 березня 2026 року щодо ОСОБА_1  - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя: О.І. Шкоріна