ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 липня 2026 р.	Справа № 538/550/26	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мінаєвої К.В.,
Суддів: Фоміної Л.О. , Ральченка І.М. ,
за участю секретаря судового засідання Колодкіної Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 05.06.2026 (головуючий суддя І інстанції: Кунець М.Г., вул. Перемоги, 8, м. Лохвиця, Полтавська область, 37200) по справі № 538/550/26
за позовом ОСОБА_1 
до  Департаменту патрульної поліції 
про визнання протиправними дій та скасування постанови про адміністративне правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
І. Зміст позовних вимог та їх обґрунтування.
ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Лохвицького районного суду Полтавської області з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції (далі – відповідач), в якому просив суд:
скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 6861983 від 18.03.2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП; 
провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КпАП України закрити.
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 18.03.2026 року, близько о 22 год. 50 хв. ОСОБА_1 керував службовим транспортним засобом VOLVO FH НОМЕР_1 , що належить ТОВ «Логістик Профсервіс», по шосе Сквирське, 6 в напрямку з Києва до Вінниці. Перетнувши пішохідний перехід на миготливий зелений, позивач був зупинений інспектором управління патрульної поліції в Житомирській області лейтенантом поліції Крушинським Дмитром Івановичем з повідомленням про те, що він перетнув регульований пішохідний перехід на заборонений сигнал світлофора, тобто жовтий. Позивач зауважує, що після перегляду відео було чітко видно здійснення проїзду регульованого пішохідного переходу на мигаючий зелений, однак інспектором не було взято до уваги ці доводи та складено постанову, відповідно до якої було притягнуто ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП. 
ІІ. Зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 05.06.2026 задоволено позов ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Савченко Тетяна Іванівна, до Департамента патрульної поліції про визнання протиправними дій та скасування постанови про адміністративне правопорушення:
скасовано постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 18 березня 2026 року серія ЕНА № 6861963, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 (п`ятсот десять) гривень;
провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП – закрито.
Ухвалюючи судове рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що з відеозаписів неможливо достеменно встановити, що транспортний засіб, який зафіксований на автомобільному відеореєстраторі під час проїзду регульованого пішохідного переходу на заборонений жовтий сигнал світлофора, транспортний засіб, який у подальшому був зупинений працівниками поліції, є одним і тим самим транспортним засобом. Доводи відповідача про те, що у момент увімкнення жовтого сигналу світлофора транспортний засіб ОСОБА_1 перебував безпосередньо перед світлофорним об`єктом, а не в межах перехрестя чи пішохідного переходу не відповідають дійсності. Отже, вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, суду не доведена, оскільки відповідач не надав суду жодних доказів на підтвердження події та складу правопорушення. За таких обставин, винесена відносно ОСОБА_1 постанова про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 грн, за частиною другою статті 122 КУпАП, підлягає скасуванню, а провадження в справі закриттю. 
ІІІ. Підстави апеляційного оскарження та їх обґрунтування.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Департамент патрульної поліції звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 05.06.2026; прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови серії ЕНА №6861963 від 18.03.2026 по справі про притягнення до адміністративної відповідальності відмовити.
В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції фактично здійснив оцінку окремих фрагментів відеозаписів відокремлено один від одного, не врахувавши їх взаємозв`язок та узгодженість між собою. Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення позивач фактично підтвердив власну участь у події, зафіксованій на відеозаписі, та не ставив під сумнів належність транспортного засобу, який був зафіксований працівниками поліції. Судом не було надано належної оцінки обставині, що транспортний засіб позивача можливо ідентифікувати за сукупністю індивідуальних ознак, які відображені як на відеозаписі з автомобільного відеореєстратора, так і на відеозаписах із нагрудних відеореєстраторів працівників поліції. За таких обставин висновок суду першої інстанції про неможливість встановлення того, що транспортний засіб, зафіксований під час вчинення правопорушення, та транспортний засіб, зупинений працівниками поліції, є одним і тим самим транспортним засобом, не ґрунтується на належній оцінці наявних доказів та фактично спростовується їх сукупністю.
Крім того, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивач нібито проїхав регульоване перехрестя, а не регульований пішохідний перехід, як зазначено в оскаржуваній постанові. Також суд безпідставно взяв до уваги твердження представника позивача про існування перед місцем вчинення правопорушення ще одного світлофорного об`єкта, який працівники не зафіксували. Зазначені висновки суду не ґрунтуються на жодному належному та допустимому доказі, наявному в матеріалах справи, а фактично є відтворенням припущень представника позивача, які не були підтверджені жодними об`єктивними даними. Відомості про фактичне існування регульованого пішохідного переходу можуть бути перевірені за допомогою відкритих картографічних сервісів.
Апелянт зауважує, що сукупність наявних доказів беззаперечно підтверджує, що позивач здійснив проїзд саме через регульований пішохідний перехід на заборонений жовтий сигнал світлофора та не виконав вимогу пункту 8.10 Правил дорожнього руху щодо зупинки перед дорожньою розміткою (стоп-лінія), розташованою перед світлофорним об`єктом. Покладення судом першої інстанції в основу рішення обставин, які прямо спростовуються матеріалами справи, свідчить про необґрунтованість судових висновків, неповне з`ясування обставин справи та неправильну оцінку доказів, що є самостійною підставою для скасування оскаржуваного рішення. 
ІV. Провадження в суді апеляційної інстанції та виклад позиції інших учасників справи.
14.07.2026 судом отримано відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що суд першої інстанції дослідив усі надані відповідачем відеозаписи, зіставив їх між собою та встановив, що на відеозаписі, яким відповідач обґрунтовує факт правопорушення, неможливо розпізнати державний номерний знак транспортного засобу, його марку та інші ознаки, які б дозволяли однозначно ідентифікувати його як автомобіль VOLVO FH, державний номерний знак НОМЕР_1 . Крім того, судом встановлено, що під час руху службового автомобіля поліції транспортний засіб, за яким здійснювали рух працівники поліції, на певному етапі зникає з поля зору відеореєстратора, що апелянтом не було спростовано. Посилання на те, що відеозаписи з нагрудних камер є безперервними з моменту зупинки транспортного засобу, не усуває відсутності безперервної фіксації саме від моменту події правопорушення до моменту зупинки. Безперервність відеофіксації розгляду справи після зупинки не підтверджує тотожність транспортного засобу, зафіксованого до початку переслідування, та транспортного засобу, який був зупинений у подальшому.
Крім того, позивач зауважує, що в апеляційній скарзі не конкретизовано, які саме позначення зафіксовані на кожному з відеозаписів, у чому полягає їх унікальність та яким чином вони дозволяють виключити можливість ідентифікації іншого транспортного засобу аналогічного типу. Щодо посилання апелянта на часові показники, то такі можуть підтверджувати хронологічну наближеність подій, однак самі по собі не встановлюють державний номерний знак автомобіля та не підтверджують безперервність спостереження за ним. Також вказує, що відсутність спору щодо факту керування транспортним засобом не свідчить про визнання особою факту порушення Правил дорожнього руху. Наголошує, що відповідач був зобов`язаний надати суду докази, які б підтверджували не лише факт зупинки транспортного засобу позивача, а й безперервний зв`язок між транспортним засобом, зафіксованим у момент можливого порушення Правил дорожнього руху, та транспортним засобом, який у подальшому був зупинений працівниками поліції. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.
Учасники справи повідомлені про перегляд рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 05.06.2026 належним чином відповідно до вимог частини першої-другої статті 268 КАС України шляхом отримання ними копій ухвал Другого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження, призначення апеляційного розгляду та повістки про виклик у судове засідання, призначене на 20.07.2026 об 13:30, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного листа.
Ухвалами Другого апеляційного адміністративного суду від 14.07.2026 та від 15.07.2026 задоволено клопотання представників сторін про їх участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. 
V. Обставини, встановлені судом.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно з постановою серії ЕНА №6861963 від 18 березня 2026 року, винесеної інспектором взводу № 1 роти № 3 батальйону управління патрульної поліції в Житомирській області старшим лейтенантом поліції Крушинським Дмитром Івановичем на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн., за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП
За змістом постанови 18 березня 2026 року о 22 год. 35 хв. за адресою: с. Станишівка, шосе Сквирське 6 км, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом VOLVO FH, номерний знак НОМЕР_1 , проїхав регульований пішохідний перехід на заборонений жовтий сигнал світлофора, фіксація проводилась на портативні відеореєстратори 475036, 475217, чим порушив п.8.7.3 «ґ» ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.
Не погодившись із зазначеною постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, позивач звернувся з позовом до суду. 
VІ. Нормативне регулювання та оцінка суду апеляційної інстанції.
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення (по тексту – КУпАП).
Стаття 8 КУпАП визначає, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.
Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Стаття 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з частиною першою статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Відповідно до статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил випуску у плавання малих, спортивних суден і водних мотоциклів, правил судноплавства на морських і внутрішніх водних шляхах, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 89, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина четверта статті 116-2, стаття 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята, шоста, восьма, десята і одинадцята статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша і друга статті 121-3, частини перша, друга, третя, четверта, шоста і сьома статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126, частини перша, друга і третя статті 127, стаття 127-3, частини перша і друга статті 127-4, статті 128-129, частина перша статті 132-1, частини перша і п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, стаття 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста, сьома і восьма статті 152-1, статті 161, 164-4, частина перша статті 173-8, стаття 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), частини перша і третя статті 175-3 (у частині порушень, пов`язаних із незабезпеченням безперешкодного доступу громадян до об`єктів фонду захисних споруд цивільного захисту, у випадках та порядку, встановлених законодавством), статті 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 192, 194, 195).
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Згідно з абзацом першим пункту 2 розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС від 07.11.2015 № 1395, постанова по справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою, шостою, восьмою, десятою і одинадцятою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою і другою статті 121-3, частинами першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 122, частиною першою статті 123, статтями 124-1, 125, частинами першою, другою і четвертою статті 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128 - 129, частиною першою статті 132-1, частинами третьою, шостою, восьмою, дев`ятою, десятою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140, частинами шостою, сьомою і восьмою статті 152-1 КУпАП, виноситься поліцейськими підрозділів Департаменту патрульної поліції, територіальних (відокремлених) підрозділів територіальних органів поліції, поліцейські яких забезпечують безпеку дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Отже, розгляд справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені частиною другою статті 122 КУпАП, відноситься до компетенції підрозділів Департаменту патрульної поліції, територіальних (відокремлених) підрозділів територіальних органів поліції, поліцейські яких забезпечують безпеку дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Частиною другою статті 122 КУпАП передбачено, що порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до пункту 8.7.3 пункту 8.7 Правил дорожнього руху, затверджених постановою кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі – ПДР України), сигнали світлофора мають такі значення зокрема: а) зелений дозволяє рух; в) зелений миготливий дозволяє рух, але інформує про те, що незабаром буде ввімкнено сигнал, який забороняє рух; ґ) жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів; д) жовтий миготливий сигнал або два жовтих миготливих сигнали дозволяють рух і інформують про наявність небезпечного нерегульованого перехрестя або пішохідного переходу; е) червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух; є) поєднання червоного і жовтого сигналів забороняє рух і інформує про наступне вмикання зеленого сигналу.
Згідно з пунктом 8.10. ПДР України у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.69 "Місце зупинки", якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.
Пунктом 8.11. ПДР України передбачено, що водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 цих Правил, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху.
Як передбачено пунктом 16.8 ПДР України водій, який виїхав на перехрещення проїзних частин згідно із сигналом світлофора, що дозволяє рух, повинен виїхати у наміченому напрямку незалежно від сигналів світлофора на виїзді. Проте, якщо на перехрестях перед світлофорами на шляху руху водія є дорожня розмітка 1.12 (стоп-лінія) або дорожній знак 5.69, він повинен керуватися сигналами кожного світлофора.
За змістом оскаржуваної постанови 18.03.2026 о 22:35 за адресою: с. Станишівка, шосе Сквирське 6 км, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом VOLVO FH, номерний знак НОМЕР_1 , проїхав регульований пішохідний перехід на заборонений жовтий сигнал світлофора, чим порушив п.8.7.3 «ґ» ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП. Фіксація проводилась на портативні відеореєстратори 475036, 475217.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції, дослідивши долучений відповідачем відеозапис з автомобільного відеореєстратора, зазначає про неможливість встановити державний номерний знак автомобіля, а також марку автомобіля, який, за твердженнями відповідача, перетнув регульований пішохідний перехід на забороняючий жовтий сигнал світлофора. Крім того, з наданих відеозаписів неможливо встановити, що патрульними було зупинено саме той автомобіль, який зазначений в постанові, оскільки відео не є безперервним, самого факту зупинки саме транспортного засобу VOLVO FH д.н.з. НОМЕР_1 не зафіксовано.
Отже, з наявних в матеріалах справи доказів неможливо встановити суб`єкт адміністративного правопорушення.
Також під час дослідження долученого відповідачем відеозапису з автомобільного відеореєстратора колегія суддів встановила, що транспортний засіб рухався на зелений миготливий сигнал світлофора, який відповідно до пункту 8.7.3 пункту 8.7 ПДР України дозволяє рух та лише попереджає про наступну зміну сигналу світлофора, проте після ввімкнення жовтого сигналу світлофора (тайм-код 22:35:25) зазначений відеозапис не дає можливості достовірно встановити, що транспортний засіб перетнув стоп-лінію та пішохідний перехід, на які вказує відповідач, саме на заборонений жовтий сигнал світлофора. 
Водночас висновки суду першої інстанції щодо дотримання автомобілем пункту 16.8 ПДР України є необґрунтованими, оскільки в даному випадку відповідачем зафіксовано порушення проїзду на заборонений жовтий сигнал світлофора саме регульованого пішохідного переходу, а не виїзду транспортного засобу на перехрещення проїзних частин.
Крім того, висновки суду першої інстанції про те, що екіпажем патрульної поліції не зафіксовано перший світлофор, який знаходиться на перехресті та стоп лінію, що можна відстежити завдяки наступному вантажному автомобілю, який зупинився перед світлофором, ґрунтуються виключно на його припущеннях, необґрунтованими належними та допустимими доказами.
З урахуванням того, що відповідачем не доведено належними доказами проїзд транспортним засобом позивача регульованого пішохідного переходу на заборонений жовтий сигнал світлофора, колегія суддів дійшла висновку про відсутність події і складу адміністративного правопорушення, що є самостійною підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 6861983 від 18.03.2026 та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Наведеним положенням кореспондують норми статті 293 КУпАП, якими регламентовано повноваження органу, який розглядає скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення.
Так, орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частина четверта статті 317 КАС України).
З огляду на викладене, враховуючи необґрунтованість висновків суду першої інстанції у відповідній частині, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги відповідача та зміну рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 05.06.2026 в частині мотивів і підстав задоволення адміністративного позову.
Керуючись статтями 242, 243, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити частково.
Рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 05.06.2026 по справі №538/550/26 змінити в частині мотивів і підстав задоволення адміністративного позову.
В іншій частині рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 05.06.2026 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		К.В. Мінаєва	
Судді	   	Л.О. Фоміна   І.М. Ральченко   	
Повний текст постанови складено 20.07.2026 року