Справа № 466/6726/25 Головуючий у 1 інстанції: Білінська Г.Б. 
Провадження № 22-ц/811/249/26 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М. 
Провадження №22-ц/811/308/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
14 серпня 2026 року м. Львів
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого – судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26 грудня 2025 року та апеляційною скаргою ОСОБА_2 на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12 січня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа – ОСОБА_3 , про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок затоплення квартири,
встановив:
У липні 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 16543 грн. та моральну шкоду в розмірі 10000 грн., завдану залиттям квартири, а також понесені судові витрати.
Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона є співвласником квартири АДРЕСА_1 , іншим співвласником квартири є ОСОБА_3 (до зміни прізвища – ОСОБА_4 ).
Поверхом вище, у квартирі АДРЕСА_2 проживає відповідачка, з вини якої 03.04.2025 року відбулось залиття квартири позивачки, пошкоджена стеля ванної кімнати. 
Факт залиття квартири засвідчений комісією ЛКП «Балатон 409», яка при обстеженні квартири встановила причини залиття. 
Проведеною з ініціативи позивачки експертизою, вартість якої 5600 грн., встановлено розмір заподіяної майнової шкоди – 16543 грн. 
Крім цього, позивачка зазначає, що їй заподіяна моральна шкода, яку вона оцінює в 10000 грн., оскільки через залиття квартири та її пошкодження погіршилися умови проживання, що призвело до душевних хвилювань, стресу та негативно вплинуло на стан її здоров`я.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 26 грудня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 16543 грн. матеріальної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 1211 грн. 20 коп. сплаченого судового збору. 
В задоволенні решти вимог – відмовлено.
Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 12 січня 2026 року заяву позивача ОСОБА_2 задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу 3000 грн. 
Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26 грудня 2025 року оскаржила відповідач ОСОБА_1 , просила його скасувати в частині задоволених позовних вимог та залишити позовну заяву без розгляду.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що позивачкою не надано належних доказів, які б підтверджували факт залиття квартири і заподіяння майнової шкоди в розмірі 16543 грн. 
Звертає увагу, що акт ЛКП «Балатон-409» від 07.04.2025 року складено з істотним порушенням вимог Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року №76, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 року №927/11207.
Вважає, що обставини, про які зазначено у висновку експерта №26/05-25 від 06.06.2025 року, не свідчать, що залиття квартири позивачки відбулося саме з її квартири, окрім цього, описані у висновку пошкодження не могли утворитися після заявленого позивачкою залиття. 
Додає, що згідно описаних пошкоджень у ванній кімнаті позивачки таке затоплення тривало роками і експерт у своєму висновку не встановив причини залиття ванної кімнати. 
Додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12 січня 2026 року оскаржила позивачка ОСОБА_2 , просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її заяву про ухвалення додаткового рішення та стягнути з ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 28000 грн. та витрати на проведення експертизи у розмірі 5600 грн.
Доводи апеляційної скарги позивачка обґрунтовує тим, що суд безпідставно зменшив розмір витрат на правничу допомогу з 28000 грн. до 3000 грн., оскільки їхньою стороною подано належні докази на підтвердження надання правової допомоги у вказаному розмірі, який було погоджено між нею та адвокатом. Окрім того, вважає, що заявлений до стягнення розмір відповідає засадам розумності та реальності судових витрат. 
Щодо витрат на проведення експертизи в розмірі 5600 грн., то зазначає, що суд в оскаржуваному рішенні жодним чином не досліджував будь-яких доказів з цього приводу.
03.02.2026 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому вона просила апеляційну скаргу відповідачки залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26 грудня 2025 року – залишити без змін. 
Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 04.08.2026 року, є дата складення повного судового рішення – 14.08.2026 року. 
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення з наступних висновків.
Судом встановлено, що власниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_5 »).
03.04.2025 року відбулося залиття квартири ОСОБА_2 та ОСОБА_6 .
Згідно з актом комісії ЛКП «Балатон 409» від 07.04.2025 року, в результаті обстеження квартири АДРЕСА_1 , виявлені сліди замокання стелі у ванній кімнаті; причиною залиття зазначено: халатне відношення мешканців квартири АДРЕСА_2 до сантехнічних приладів.
Власником квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_1 .
З метою визначення розміру завданої шкоди позивачка ОСОБА_2 звернулась до судового експерта Заяць І.Г.
Згідно з експертним висновком №26/05-25 від 06.06.2025 року, складеним за результатами проведення експертного дослідження квартири позивачки, розмір матеріальної шкоди, завданої позивачці залиттям квартири, складає 16543 грн., з яких: 13357 грн. 40 коп. – вартість ремонтно будівельних робіт, 3186 грн. 12 коп. – вартість будівельних матеріалів з урахуванням фізичного зносу 30%.
Експертним висновком також встановлено, що залиття ванної кімнати в квартирі позивачки (7 «б») відбулося через міжповерхове перекриття з квартири, що розташована поверхом вище.
Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.
Згідно з ч.ч.1-4 ст.12, ч.ч.1-5, 6 ст.81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц).
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до ч.4 ст.319 ЦК України, власність зобов`язує.
Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно зі ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Положеннями статті 177 ЖК України встановлено, що громадяни зобов`язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання.
Відповідно до ч.3 ст.386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
За встановлених і наведених вище обставин справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність вини відповідачки у залитті квартири позивачки, оскільки цей факт підтверджується актом про залиття квартири від 07.04.2025 року та експертним висновком №26/05-25 від 06.06.2025 року.
Заперечуючи свою вину у вчиненому, ОСОБА_1 не надала жодного доказу, який би підтверджував, що залиття квартири стялося не з її вини, позаяк, у такій категорії справ саме відповідач повинен довести відсутність своєї вини у заподіянні шкоди.
Доводи ОСОБА_1 про те, що матеріали справи не містять доказів її вини у залитті квартири позивача, так і належних доказів матеріальної шкоди, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідач є власником квартири, що знаходиться поверхом вище над квартирою позивача, і актом про залиття зафіксовано витік води саме з квартири відповідачки, що знаходиться безпосередньо у причинно-наслідковому зв`язку із завданням шкоди позивачці.
Відповідно до п.2.3.6 Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року №76, в разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт (додаток 4). Додатком 4 передбачено, що в акті мають описуватися наслідки залиття (що залито, висновки про те, хто заподіяв шкоду, що необхідно зробити, які обсяги робіт, які ушкодження, які речі ушкоджено).
В акті про залиття комісією управителя будинку чи іншої організації, яка забезпечує його утримання, має бути встановлено вичерпний перелік пошкодження водою майна та конструктивних чи опоряджувальних елементів квартири, а також місце витікання води і причину цього, якщо це можливо встановити.
У випадку утруднень чи неможливості визначення причини залиття актом про затоплення, така має бути визначена висновком судового експертно-будівельного дослідження. Суд акцентує увагу, що в акті обстеження в частині висновків комісії зазначено ймовірні причини залиття квартири позивача.
Колегія суддів звертає увагу, що актом від 07.04.2025 року під час обстеження квартири позивача було виявлено сліди від замокання в ванній кімнаті (мокрий кут на стелі приблизно 1,5м * 1,5м, мокра стіна приблизно 1,8м і до низу, тріщина на стелі приблизно 3м і на стіні приблизно 50 см.). Причиною залиття квартири АДРЕСА_4 » визначено халатне відношення до сантехнічних приладів в квартирі АДРЕСА_2 ».
Отже пошкодження виникло внаслідок дії води, яка проникла крізь конструкції стін та перекриття з верхнього поверху з квартири відповідача.
Ці обставини вказують на причинно-наслідковий зв`язок між витоком води з квартири відповідача, розташованої поверхом вище, та затопленням квартири позивачки. Також це узгоджується з наданим позивачем експертним висновком №26/05-25 від 06.06.2025 року.
Зазначені фактичні обставини ОСОБА_1 не спростовані жодним доказом, а її доводи зводяться до того, що акт про залиття квартири є неналежним доказом, який не підтверджує залиття квартири АДРЕСА_4 «а» квартирою, що знаходиться над нею – №10 «а».
ОСОБА_1 з моменту залиття квартири позивача 03.04.2025 року мала достатньо часу для спростування факту причин залиття квартири позивача.
В силу положень ст.12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Встановлені судом першої інстанції обставини свідчать про те, що з вини відповідача, як користувача та власника квартири, майну позивача спричинено матеріальну шкоду, чим порушено її майнові права.
Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 не спростовують правильних висновків суду в оскаржуваній частині рішення по суті вирішення даного спору і не вказують на допущення судом першої інстанції порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для скасування чи зміни рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26 грудня 2025 року, тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду – залишити без змін.
Щодо апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12 січня 2026 року, то колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову – на відповідача; 2) у разі відмови в позові – на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі. Тому сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема, якщо суд урахував відповідний висновок експерта як доказ. Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 листопада 2023 року у справі №712/4126/22 (провадження №14-123цс23).
Судом встановлено, що ОСОБА_2 на підтвердження розміру майнової шкоди, завданої залиттям квартири, подала експертний висновок №26/05-25 від 06.06.2025 року, який було складено до подання позову і який судом першої інстанції було враховано як належний доказ. За проведення експертизи ОСОБА_2 оплатила ФОП ОСОБА_7 5600 грн.
Однак, суд першої інстанції відмовив у стягненні таких витрат (вартості послуг експерта), вказавши про це в рішенні від 26 грудня 2025 року, яке позивачкою не оскаржено в апеляційному порядку.
Отже, додатковим рішенням, яке оскаржила позивачка, суд першої інстанції вирішував лише питання витрат на правничу допомогу, понесених позивачкою за розгляд справи в суді першої інстанції, про що зазначено в описовій частині додаткового рішення.
Таким чином, доводи апеляційної скарги позивачки про те, що суд першої інстанції не досліджував доказів, якими підтверджуються витрати позивачки на проведення експертизи, колегією суддів відхиляються, оскільки висновки з цього питання, а саме: про відмову у задоволенні заявленої позивачкою вимоги про стягнення 5600 грн. витрат на проведення експертизи, суд першої виклав у рішенні, яке позивачкою не оскаржувалось. 
Щодо стягнутих судом першої інстанції витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн., колегія суддів вважає визначений судом розмір правильним з наступних підстав.
Як у суді першої інстанції, так і при апеляційному та касаційному переглядах справи учасники справи мають право на професійну правничу допомогу, що закріплено положеннями статті 59 Конституції України.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до частини першої статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Як установлено в частині другій статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19).
У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі №9901/350/18 (провадження №11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, постанові від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18 (провадження №12-171гс19), постанові від 26 травня 2020 року у справі №908/299/18 (провадження №12-136гс19), постанові від 08 червня 2021 року у справі №550/936/18 (провадження №14-26цс21) та постанові від 08 червня 2022 року у справі №357/380/20 (провадження №14-20цс22).
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ), зокрема, в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії», щодо судових витрат зазначено, що за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція) суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід /Захід Альянс Лімітед» проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим.
До заяви про ухвалення додаткового рішення представником позивача додано договір про надання правничої допомоги №37/25 від 10.06.2025 року, додаткову угоду №1 до вказаного договору, акт №1 приймання правничої допомоги з описом робіт, який, зокрема, передбачає вартість робіт: ознайомлення з документами, готування позовної заяви – 10000 грн., ознайомлення з відзивом – 6000 грн., участь у судових засіданнях, підготовка до засідань, доїзд до місця розгляду справи – 12000 грн.
Представник відповідача в суді першої інстанції до моменту ухвалення додаткового рішення, подав заперечення на розмір судових витрат, заявлених до стягнення позивачем.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно зі статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.
Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин, яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.
Разом з тим, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21.
Для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що позовні вимоги підлягають до задоволення, такі витрати заявника були необхідними, а їх розмір є розумний та виправданий. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правничу допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені нормами процесуального законодавства, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Подібний правовий висновок викладено у додатковій постанові Верховного Суду від 19 січня 2023 року у справі №345/136/18.
Колегія суддів вважає доведеним зі сторони позивача факту надання їй послуг адвокатом Кінаш Д.В. та понесення витрат на професійну правничу допомогу.
Суд першої інстанції, вирішуючи питання про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, надав достатньої оцінки обставинам даної справи, категорії справи, її складності, незмінності правової позиції сторін у справі, відсутність необхідності вивчення адвокатом додаткових джерел права, законодавства, що регулює спір у справі, обсяг наданих послуг з правничої допомоги, принцип співмірності судових витрат, обґрунтування заявником розміру цих витрат, критерій реальності адвокатських витрат, ту обставину, що відшкодуванню підлягають лише витрати, які мають розумний характер, і дійшов правильного висновку, що розмір професійної правничої допомоги в 3000 грн. є розумним і достатнім для їх компенсації відповідачем позивачу.
Отже, з наведених вище мотивів, немає підстав для задоволення апеляційних скарг, тому такі необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення – залишити без змін. 
Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.1, 375, 381 382, 384 ЦПК України, суд
ухвалив:
апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26 грудня 2025 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 14 серпня 2026 року.
Головуючий       С.М. Бойко
Судді:         С.М. Копняк
А.В. Ніткевич