ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА _01054, _м.Київ, _вул.Б.Хмельницького,44-В, _тел. _(044) _334-68-95, _E-mail: _inbox@ki.arbitr.gov.ua
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.07.2026 м. Київ | Справа № 910/1313/26

За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "УМ ФАКТОРИНГ";
до: ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ НАЦІОНАЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ У М. КИЄВІ;
про: стягнення 13.972.265,19 грн.
Суддя Сергій Балац
Секретар судового засідання Молодід Д.С.
Представники:
позивача: Макєєв В.М.;
відповідача: Глущенко О.М.
С У Т Ь С П О Р У:

Товариство з обмеженою відповідальністю "УМ ФАКТОРИНГ" (далі - позивач/Товариство) звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ НАЦІОНАЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ У М. КИЄВІ (далі - відповідач) про стягнення 13.972.265,19 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що внаслідок неправомірних дій органу досудового розслідування позивачу завдана матеріальна шкода в сумі 13.972.265,19 грн., яка заявлена до стягнення з відповідача у даному позові.
Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.02.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/1313/26 та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку (за правилами) загального позовного провадження. Підготовче засідання призначене на 06.04.2026.
До господарського суду надійшло клопотання відповідача про закриття провадження у справі, оскільки спір не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.
В підготовчому засіданні 06.04.2026 суд на місці, зокрема, ухвалив:
- відхилити клопотання відповідача про закриття провадження у справі як необґрунтоване;
- оголосити перерву в підготовчому засіданні до 04.05.2026.
В підготовчому засіданні 04.05.2026 оголошено перерву до 18.05.2026.
В поданих до суду заявах по суті спору та додаткових поясненнях відповідач позов відхилив з урахуванням наступного: позивачем не подано до суду жодного доказу, що має преюдиційне значення в розумінні статті 75 Господарського процесуального кодексу України; ухвала слідчого судді визначена державою як механізм реалізації учасником кримінального провадження прав, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України; прийняття слідчим рішення про закриття кримінального провадження є реалізацією його виключної компетенції щодо встановлення наявності або відсутності обставин, що виключають кримінальне провадження; шкода завдана саме керівником Товариства, ще до виникнення правовідносин з органом досудового розслідування.
Підтримуючи поданий до суду позов у відповіді на відзив та додаткових поясненнях позивач зазначив наступне: наявність декілька самостійних підстав, передбачених статтею 75 Господарського процесуального кодексу України; здійснення копіювання скасованих постанов, як доказ умислу; маніпулятивне використання судової практики; протиправна бездіяльність відповідача знищила для позивача можливість скористатися законними механізмами повернення майна; звіт про ретроспективну оцінку збитку визнаний та закріплений, як доказ в ухвалі суду.
До господарського суду надійшли клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду та про залишення додаткових пояснень позивача без розгляду.
В підготовчому засіданні 18.05.2026 суд на місці, зокрема, ухвалив:
- відхилити клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду як необґрунтоване;
- відхилити клопотання відповідача про залишення додаткових пояснень позивача без розгляду як необґрунтоване;
- закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 15.06.2026.
В судовому засіданні 15.06.2026 оголошено перерву до 06.07.2026.
В судовому засіданні 06.07.2026 суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та відклав його проголошення на 13.07.2025.
В судовому засіданні 13.07.2025 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Заслухавши доводи уповноважених представників сторін по суті спору та дослідивши наявні докази у матеріалах справи, господарський суд міста Києва, 

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до короткого викладу обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення - витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань за номером кримінального провадження 12019100100001009 дата реєстрації - 01.02.2019, а саме: "до СВ Шевченківського УП ГУНП в м. Києві надійшла заява Макєєва В.М. щодо зловживання повноваженнями директором ТОВ "УМ Факторинг" ОСОБА_2 в ході укладення договору відступлення права вимоги № 691 від 25.08.2016 з перевищенням повноважень, якими він був наділений".
Постановою слідчого СВ Шевченківського УП ГУНП в м. Києві від 06.02.2019 Товариство визнано потерпілим у кримінальному провадженні № 12019100100001009 від 01.02.2019.
Позивач стверджує, що неправомірні дії групи осіб, в тому числі, колишнього директора Товариства ОСОБА_2 призвели до незаконного відчуження майна Товариства.
Досудове розслідування у вказаному провадженні здійснювалось слідчими СВ Шевченківського УП ГУНП в м. Києві. Проте, за твердженнями позивача, з самого початку розслідування характеризувалось системною, тривалою та протиправною бездіяльністю, що унеможливило захист прав та інтересів позивача, як потерпілої сторони.
Також позивач зазначає, що протягом семи років досудове розслідування слідчими СВ Шевченківського УП ГУНП в м. Києві не відбувалося, а вчинялися дії його безпідставне закриття, а саме: систематичне ігнорування клопотань представника позивача; невиконання письмових вказівок процесуального керівника-прокурора; скасування постанов про закриття кримінального провадження рішеннями слідчих суддів Шевченківського районного суду м. Києва.
Відтак, позивач стверджує, що внаслідок неправомірних дій органу досудового розслідування позивачу завдана майнова шкода в сумі 13.972.265,19 грн., що підтверджується звітом про ретроспективну оцінку збитку, яка заявлена до стягнення з відповідача у даному позові.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з урахуванням наступного.
Приписами частини 6 статті 1176 встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.
Положеннями частини 1 статті 1173 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Частиною 2 статті 22 Цивільного кодексу України визначено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Підставою для відшкодування збитків є склад правопорушення, який включає наступні фактори:
- наявність реальних збитків;
- вина заподіювана збитків;
- причинний зв`язок між діями або бездіяльністю винної особи та збитками.
Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.
Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Приписами частин 4, 6 статті 75 Господарського кодексу України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
При цьому, рішень суду в господарській, цивільній або адміністративній справі в розумінні частини 4 статті 75 Господарського кодексу України, а також обвинувального вироку суду в кримінальному провадженні в розумінні частини 6 статті 75 Господарського кодексу України матеріали даної справи не містять. Також матеріали даної справи не містять обвинувального вироку суду в кримінальному провадженні № 12019100100001009 від 01.02.2019, як обов`язкового для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок.
Зазначені позивачем ухвали слідчих суддів про скасування постанов про закриття кримінального провадження не є підставою звільнення від доказування в розумінні приписів частин 4, 6 статті 75 Господарського кодексу України.
При цьому, елементи та докази в кримінальному провадженні мають бути встановлені в порядку приписів Кримінального процесуального кодексу України в обвинувальному вироку суду.
Також позивачем не подано до суду доказів нечинності укладеного колишнім керівником позивача ОСОБА_2 - договору відступлення права вимоги № 691 від 25.08.2016, як такого що укладений від імені позивача з перевищенням повноважень, якими він був наділений.

Підсумовуючи викладені вище обставини суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено наявності підстав для відшкодування збитків у вигляді складу правопорушення, а зазначені ухвали слідчих суддів про скасування постанов про закриття кримінального провадження не є підставою звільнення від доказування в розумінні приписів частин 4, 6 статті 75 Господарського кодексу України.

Приписи частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України закріплюють за кожною особою право на захист свого цивільного права. Підставою для їх захисту є порушення, невизнання або оспорювання цивільного права.
Порушення цивільних прав може проявлятися, зокрема, у недодержанні сторонами при вчиненні правочину вимог закону; поширенні про особу недостовірної інформації; протиправному позбавленні права власності чи його обмеженні; безпідставному заволодінні особою майном іншої особи-власника; вчиненні власнику перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїх майном; неправомірному використанні товару без згоди автора; невиконанні чи неналежному виконанні умов зобов`язання; безпідставній односторонній відмові від договору.
Положеннями статті 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Положенням пункту 12 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (власників), учасника (учасників), акціонера (акціонерів) такої юридичної особи, поданим в її інтересах.
При цьому, спір у даній справі фактично виник між Товариством та його колишнім керівником. 
Вказані обставини свідчать про неналежно обраний позивачем спосіб захисту, що є окремою підставою для відмови у задоволенні позову повністю.

Приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Твердження позивача про наявність декілька самостійних підстав, передбачених статтею 75 Господарського процесуального кодексу України судом відхилені, оскільки, як встановлено вище, позивачем не подано до суду жодного доказу в розумінні приписів статті 75 Господарського кодексу України.
Твердження позивача про те, що слідчий суддя прямо визнав та закріпив в ухвалі суду звіт про ретроспективну оцінку збитку на суму 13.972.265,19 грн. судом відхилені, оскільки документи на стадії досудового розслідування мають процесуальний характер та не встановлюють преюдиційних фактів.

Решта доводів сторін спору судом відхилені, оскільки жодним чином не впливають на вирішення спору по суті.
Також суд зазначає, що у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи. 
Таким чином, суд прийняв до уваги лише доводи сторін у суттєвих аспектах справи.

Враховуючи приписи пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд покладає витрати по сплаті судового збору на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, 

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити повністю.
Рішення набирає законної сили та може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст. 241, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України. 

Повне рішення складено 22 липня 2026 року

Cуддя   Сергій Балац