Справа № 341/785/26 
Провадження № 2/349/749/26

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
11 серпня 2026 року м. Рогатин

Рогатинський районний суд Івано-Франківської області 
в складі судді Могили Р.Г.
за участі секретаря судового засідання Матасової Н.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в порядку заочного розгляду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача
У травні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» ( далі - ТОВ «Споживчий центр» ) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 49 800,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 27 серпня 2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладений в електронній формі кредитний договір № 27.08.2025-100000011, за умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 15 000,00 грн, строком на 217 днів, зі сплатою відсотків у розмірі 1% вдень ( процентна ставка «Стандарт»), яка застосовується протягом перших 3 чергових періодів користуванння кредитом. В подальшому відсоткова ставка - 0,5% за день користування кредитними коштами (процентна ставка «Економ»). Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. 
Також сторонами погоджено розмір комісій: за надання кредиту - 9 % від суми кредиту, що дорівнює 1 350,00 грн, за обслуговування кредитної заборгованості – 1 350,00 грн у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. 
За невиконання або ж неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором щодо сплати кредиту, процентів, комісій, він зобов`язався на підставі ст. 625 ЦК України сплатити проценти за відсотковою ставкою 170 000 % річних.
Зазначає, що ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі та надало позичальнику кредит у розмірі 15 000,00 грн, що підтверджується довідкою Товариство з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні рішення»  від 24 квітня 2026 року. 
Однак відповідач свої зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим в нього утворилась заборгованість в розмірі 49 800,00 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 15 000,00 грн, заборгованості за відсотками в розмірі 23 250,00 грн, комісії за надання кредиту в розмірі 1 350,00 грн, комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2 700,00 грн, та заборгованості за відсотками нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України в розмірі 7 500,00 грн.
Позивач просив стягнути з відповідача на його користь вище зазначену заборгованість за кредитним договором, понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 662,40 грн та понесені судові витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи в розмірі 149,18 грн.
Відповідач ОСОБА_1 не подав відзив на позов. 
Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі
17 червня 2026 року з Галицького районного суду Івано-Франківської області на підставі ст. 31 ЦПК України на розгляд Рогатинського районного суду Івано-Франківської області надійшла вказана цивільна справа.
Ухвалою судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 19 червня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, з ініціативи суду розгляд справи вирішено проводити в судовому засіданні з викликом сторін.
В судове засідання представник позивача Мохир Я.В. не з`явився, просив справу розглядати за його відсутності, про що зазначив у позовній заяві. 
Відповідач ОСОБА_1 повторно не з`явився в судове засідання. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.
Враховуючи те, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився повторно, відзиву на позовну заяву не подав, суд провів заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. ст.223,280 ЦПК України. 
У зв`язку з тим, що особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Фактичні обставини справи
27 серпня 2025 року відповідач ОСОБА_1 підписав пропозицію позивача ТОВ «Споживчий центр» укласти електронний кредитний договір (оферту) в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», та надав позивачу заявку, яка є невід`ємною частиною цієї пропозиції, з якою він ознайомився в цей же день за посиланням htpp://sgroshi.com.ua/ua/informaciya-o-kompanii згідно з ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» ( а.с. 18 звор.-22 ).
Також, 27 серпня 2025 року відповідач ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором для підписання кредитного договору Е574 підписав відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 27.08.2025-100000011, який є частиною електронного кредитного договору, укладеного у порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» ( а.с. 23-25).
При укладенні вказаного кредитного договору ОСОБА_1 було пройдено ідентифікацію шляхом використання Системи ВаnkID Національного Банку України ( а.с. 29 звор).
Згідно кредитного договору № 27.08.2025-10000011 від 27 серпня 2025 року, сторони погодили наступні умови кредитування: дата видачі кредиту – 27 серпня 2025 року; сума кредиту - 15 000,00 грн; строк, на який надається кредит – 217 днів з дати його надання; дата повернення кредиту – 31 березня 2026 року; процентна ставка «Стандарт» -1% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 3 чергових періодів користуванння кредитом. Процентна ставка «Економ» - 0,5% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт»; комісія за надання кредиту ( «Комісія за надання») - 9 % від суми кредиту, що дорівнює 1 350,00 грн; комісія за обслуговування кредитної заборгованості («Комісія за обслуговування») - 1 350 грн у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом; у разі прострочення позичальником виконання будь-якого грошового зобов`язання за договором, зокрема, зобов`язання зі сплати кредиту/його частини та/або процентів/їх частини та/або комісії(їй)/ її(їх) частини у терміни/строки, що передбачені договором, на вимогу кредитодавця зобов`язаний сплатити кредитодавцю суму заборгованості з урахуванням 170000% річних від суми заборгованості за весь час прострочення відповідно до ст.625 ЦК України.
У кредитному договорі зазначено реквізити належного позичальнику електронного платіжного засобу для надання коштів 4028-08хх-хххх-5679. Також умовами кредитного договору встановлено та погоджено сторонами графік платежів, в розмір яких входять сума кредиту, відсотки та комісії.
Видача кредитних коштів підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 24 квітня 2026 року №1-2404, згідно якої 27 серпня 2025 року о 00 год 10 хв 07 с на платіжну карту НОМЕР_1 зараховано кошти в сумі 15 000,00 грн, призначення платежу – видача за договором кредиту № 27.08.2025-100000011 (а.с.36).
Отже ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі згідно умов договору.
В свою чергу відповідач зобов`язувався повернути кредит, сплатити відсотки за користування ним та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки та на умовах, передбачених договором, однак він свої зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за кредитним договором.
З розрахунку заборгованості за договором №27.08.2025-100000011 від 27 серпня 2025 року, встановлено, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором складає 49 800,00 грн, з яких: основний борг – 15 000,00 грн, відсотки за користування кредитними коштами – 23 250,00 грн, комісія – 4 050,00 грн ( комісія за надання кредиту - 1 350,00 грн, комісія за обслуговування кредитної заборгованості – 2 700,00 грн), та відсотки нараховані на підставі ст.625 ЦК України – 7 500,00  грн ( а.с. 26- 28 звор.). 
Між сторонами виник спір щодо належного виконання умов кредитного договору, непогашення відповідачем заборгованості за цим договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача.
Застосовані норми права та висновки суду за результатами розгляду справи
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Відповідно до ч. 1, 2 та ч. 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, підтверджених доказами.
Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі ст. 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Положення ч. 1 ст. 205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію".
Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію").
Положення ч. 6 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачають, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Згідно ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію", якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
За матеріалами справи встановлено, що 27 серпня 2025 року відповідач ОСОБА_1 підписав заявку про приєднання до пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), та підписав відповідь позичальника про прийняття пропозиції ( акцепт ) кредитного договору № 27.08.2025-100000011.
Зі змісту кредитного договору вбачається, що його підписано позичальником електронним підписом - одноразовим ідентифікатором Е574, що відповідає вимогам статтей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».
У вказаному кредитному договорі сторони погодили умови кредитування, в тому числі розмір кредиту, відсоткову ставку за користування кредитом, розмір комісій, а також відповідальність за порушення умов договору.
Після підписання кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у позивача виникло зобов`язання надати кредитні кошти відповідачу, а у відповідача виникло зобов`язання оплачувати послуги фінансової установи, що виникають в результаті використання кредитних коштів, та повернути кредит.
Отже між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису.
На підставі наведеного суд дійшов висновку про доведеність виконання ТОВ «Споживчий центр» зобов`язання з надання ОСОБА_1 кредиту в сумі 15 000,00 грн, шляхом перерахування коштів на картковий рахунок, зазначений ним у кредитному договорі.
З розрахунку заборгованості встановлено, що відповідачем порушено умови укладеного кредитного договору щодо погашення кредиту, відсотків за його користування та інших платежів відповідно до умов кредиту.
Доказів погашення тіла кредиту матеріали справи не містять, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості по тілу кредиту в сумі 15 000,00 грн.
Щодо стягнення відсотків за користування кредитом
За змістом ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Отже наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24 грудня 2023 року денна ставка має бути не більше 2,5%, з 23 квітня 2024 року не більше 1,5%, а з 21 серпня 2024 року не більше 1%. Незважаючи на те, що розмір і порядок нарахування процентів за користування кредитом визначаються сторонами, вони повинні узгоджуватися із нормами законодавства.
Судом встановлено, що договір між сторонами укладено 27 серпня 2025 року, відсотки за користування кредитом позивачем нараховано за період з 27 серпня 2025 року по 31 березня 2026 року, тобто в межах строку кредитування, встановленого договором за відсотковою ставкою 1% та 0,5%, тобто в межах визначених Законом України «Про споживче кредитування».
З метою повного та всебічного з`ясування усіх обставин справи, суд перевіряє правильність нарахування відсотків шляхом самостійного їх перерахування.
Сторонами кредитного договору погоджено наступні відсоткові ставки: 1% в день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 3 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів, в подальшому щоденна відсоткова ставка - 0,5%. Розмір відсоткової ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку (п.6 та п 7 Договору).
Із графіку платежів (а.с. 23 звор.) встановлено, що сторонами погоджено 7 чергових платежів, а саме: 26 вересня 2025 року, 27 жовтня 2025 року, 27 листопада 2025 року, 28 грудня 2025 року, 28 січня 2025 року, 28 лютого 2026 року, 31 березня 2026 року. Також у графіку платежів зазначено дати початку і закінчення чергового періоду користування кредитом ( колонка 7 Графіку платежів).
В період з 27 серпня 2025 року по 27 листопада 2025 року ( 3 чергових періоди) погоджена сторонами відсоткова ставка – 1% за один день користування кредитом.
Розмір відсотків за цей період, тобто за 93 дні становить 13 950,00 грн ( 15 000,00 грн х 1,00% в день = 150 грн х 93 дні).
Починаючи з першого дня четвертого періоду, тобто з 28 листопада 2025 року та до останнього дня строку кредитування – 31 березня 2026 року, відсоткова ставка - 0,5% в день користування кредитом.
Розмір відсотків за цей період, тобто за 124 дні становить 9 300,00 грн ( 15 000,00 грн х 0,5% в день = 75,00 грн х 124 дні).
Отже розмір заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами, що підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 становить 23 250,00 грн ( 13 950,00 грн + 9 300,00 грн), тому позов в частині стягнення заборгованості за відсотками підлягає до задоволення у розмірі, заявленому позивачем.
Щодо стягнення комісії за надання кредиту
Згідно правової позиції, яку висловила Велика Палати Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, що відповідно до частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином Законом України "Про споживче кредитування" безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. 
Тобто Велика Палата Верховного Суду зробила висновок щодо правомірності встановлення у кредитному договорі комісії за розрахунково-касове обслуговування.
Отже нарахування позивачем комісії за надання кредиту в розмірі 9,00 % від суми кредиту, що дорівнює 1 350,00 грн ( 15 000,00 грн тіло кредиту х 9 %) та її стягнення кредитором не суперечить вимогам закону.
Щодо стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
У п. 9 Договору (а.с.23) зазначено, що Комісія за обслуговування кредитної заборгованості (надалі – «Комісія за обслуговування») - 1 350,00 грн у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Комісія за обслуговування нараховується Кредитором та обліковується в перший день кожного з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, сплачується згідно Графіку платежів. Комісія за обслуговування встановлюється (економічна сутність) за організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях, забезпечення надання можливості робити платежі онлайн на відділеннях, забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет як віддалено, так і на відділеннях, забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу, консультаційні послуги, інші послуги, які прямо не вказані в даному пункті, однак, надання яких забезпечено Кредитодавцем та пов`язане з обслуговуванням кредитної заборгованості. До Комісії за обслуговування кредитної заборгованості не включено послуги, які Кредитодавець зобов`язаний надавати Позичальнику безоплатно відповідно до чинного законодавства, зокрема, за надання один раз на місяць на вимогу споживача інформації про споживчий кредит.
Враховуючи, що позивач не надав доказів надання відповідачу послуг, зазначених у п. 9 Договору, тому заявлена позивачем вимога про стягнення 2 700,00 грн комісії за обслуговування кредитної заборгованості не підлягає до задоволення.
Щодо стягнення заборгованості за відсотками річних нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України
Частиною 1 статті 1050 Кодексу передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Проценти встановлені ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. 
Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч.2 ст. 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання.
Згідно із Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», що набрав чинності 17 березня 2022 року, Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнено пунктом 18, за змістом якого в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та в тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Тобто п. 18 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України виключено можливість нарахування сум за ст. 625 ЦК України з 24 лютого 2022 року.
Зазначена позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 25 вересня 2024 року у справі №206/2984/23.
З огляду на вказане, відповідач звільняється від обов`язку сплати відсотків річних на підставі ст.625 ЦК України у період дії в Україні воєнного стану, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 7 500,00 грн задоволенню не підлягають.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №27.08.2025-100000011 від 27 серпня 2025 року в  розмірі 39 600,00 грн, з яких: 15 000,00 грн – заборгованість за тілом кредиту, 23 250,00 грн - заборгованість за відсотками, 1 350,00 грн - заборгованість за комісією за надання кредиту.
Щодо розподілу судових витрат
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Із матеріалів справи встановлено, що позовна заява подана через систему «Електронний суд» та відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір позивачем сплачено із застосуванням понижуючого коефіцієнту відповідного розміру ставки судового збору - 0,8, що становить 2 662,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № СЦ00101370 від 30 квітня 2026 року.
Враховуючи часткове задоволення судом позовних вимог на суму 39 600,00 грн, що становить 79,52 % від ціни позову ( 39 600,00 грн х 100% :49 800,00 грн), тому розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 2 117,14 грн судового збору ( 2 662,40 грн х 79,52% ).
Водночас відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Відповідно до п.4 ч.2 ч.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
На підтвердження витрат пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи, а саме: витрат пов`язаних з направленням відповідачу копії позовної заяви з копіями доданих до неї документів, суду надано квитанцію поштової служби "Е-Пост" № 2039309 від 29 квітня 2026 року (а.с.30, 30 звор.) , згідно якої загальна вартість поштового відправлення складає 149,18 грн, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись  ст. ст. 133, 141, 263-265, 280-284 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 27.08.2025-100000011 від 27 серпня 2025 року в розмірі 39 600,00  гривень, яка складається із заборгованості за основним боргом в розмірі 15 000,00 гривень, заборгованості за відсотками в розмірі  23 250,00 гривень та заборгованості за комісією за надання кредиту в розмірі 1 350,00 гривень.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» судові витрати в розмірі 2 266,32 гривень, які складаються із  2 117,14 гривень судового збору та 149,18 гривень витрат пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. 
Заочне рішення може бути переглянуте Рогатинським районним судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», місцезнаходження: вул. Саксаганського,133-А, м. Київ, код ЄДРПОУ 37356833.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання:  АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Повний текст рішення складено 11 серпня 2026 року.

Суддя Р.Г. Могила