Справа № 576/862/26
Провадження № 2/576/596/26

Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

13 липня 2026 року м. Глухів

Глухівський міськрайонний суд Сумської області
суддя	Усенко Л.М.	
секретар судового засідання	Бірюк О.І., Гамалій Н.М.	
розглянувши в порядку загального позовного провадження справу	№ 576/862/26	
за позовом	ОСОБА_1 	
до 	ОСОБА_2 	
про	визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на частину будинку	
учасники справи та представники:		
позивач	ОСОБА_1 	
відповідач 	не з`явився	

ВСТАНОВИВ:
02.04.2026 ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просить: визнати дійсним договір купівлі-продажу частини житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений 26.09.2010 між нею та відповідачем ОСОБА_2 , визнати за нею право власності на частину вказаного житлового будинку.
Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , який проживав у спірному будинку. Після його смерті сини ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які проживали у м. Глухові, продали їй будинок. 
На виконання договору купівлі-продажу 18.07.2010 позивач під розписку передала ОСОБА_3 в присутності свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 6 000 грн за належну йому частину будинку. 
26.09.2010 у присутності тих же свідків передала відповідачу 4 000 грн за належну йому частину будинку.
Після сплати повної вартості будинку переїхала туди разом із донькою. Вони зробили косметичний ремонт, змінили меблі, вставили металопластикові вікна, переробили систему опалення, поштукатурили фасад будинку, встановили нові металеві ворота.
В нотаріальній конторі договір купівлі-продажу оформлений не був, оскільки всі заощадження були витрачені на його купівлю.
У зв`язку з повномасштабним вторгненням рф у травні 2024 була вимушена переїхати до більш безпечного місця як ВПО. А 02.10.2025 будинок був пошкоджений внаслідок бойових дій. Для отримання компенсації за пошкоджене майно потрібно підтвердити право власності. Тому звернулась до ОСОБА_3 , який подарував їй належну йому частину спірного будинку. З цього ж питання у листопаді 2025 року зателефонувала відповідачу, який відмовився з нею розмовляти і застеріг від подальших дзвінків, оскільки працює в правоохоронних органах рф і не хоче неприємностей по службі. 
Ухвалою судді від 13.04.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання.
03.06.2026 підготовче провадження у справі закрите, справу призначено до судового розгляду.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх з підстав, викладених у позовній заяві. Пояснила, що у 2010 році у братів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 купила хату за 10 000 грн, які заплатила їм готівкою під розписку. Розписку написали у цій же хаті, сусіди засвідчили. Відразу як купила хату зробила водопровід, грубку, ванну, котел, ремонт батарей та труб, косметичний ремонт, фундамент, фасад обнесли плоским шифером. Документи на хату не робила, бо було мало грошей, пенсія маленька, доньці потрібно було навчатись.
Відповідач в судове засідання не з`явився, відзиву не направив, за місцем його реєстрації засобами поштового зв`язку була направлена ухвала про відкриття провадження, а також копія позовної заяви з додатками. Однак, кореспонденція повернулась до суду без вручення. Додатково відповідач викликався в судові засідання шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада».
Заслухавши пояснення позивача та свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. 
ІНФОРМАЦІЯ_2 у селі Суходіл Глухівського району Сумської області помер ОСОБА_6 (а.с. 8).
Із технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , який виготовлений ФОП ОСОБА_7 станом на 20.05.2025 на замовлення ОСОБА_3 , вбачається, що спірний житловий будинок станом має загальну площу 54,3 кв.м, житлову площу 28,4 кв.м, допоміжну площу 18,9 кв.м та літніх, неопалювальних приміщень 7 кв.м Із господарських будівель і споруд наявні сарай, літня кухня, навіс, погріб, літній душ, вбиральня та огорожа (а.с. 9-14).
18.07.2010 ОСОБА_3 написав розписку наступного змісту (мовою оригіналу): «Я, ОСОБА_8 , проживающий г. Глухов ул ОСОБА_9 д. 30 получил от ОСОБА_10 проживающей в с. Суходол Глуховского р-на шесть тысяч гривень, часть суммы от стоимости родительского дома». Під текстом розписки вказані свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_5 (а.с. 6).
26.09.2010 відповідач ОСОБА_2 написав розписку наступного змісту (мовою оригіналу): «Я, ОСОБА_12 , проживающий АДРЕСА_2 получил от ОСОБА_10 , проживающей в с. Суходол Глуховского р-на четыре тысячи гривень, оставшуюся часть от стоимости родительского дома в с. Суходол». Під текстом розписки вказані свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_13 (а.с. 7). 
Разом із цим 12.03.2026 ОСОБА_3 подарував позивачу частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і споруд, жилою площею 28,4 кв.м, загальною площею 54,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Ця частина житлового будинку належить дарувальнику на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Липоводолинською державною нотаріальною конторою Сумської області 03.02.2026 за № 26. Договір дорування посвідчений приватним нотаріусом та зареєстрований у реєстрі за № 682 (а.с. 17-18), до Державного реєстру речових прав 13.03.2026 внесені відповідні відомості (а.с. 19). 
Позивач зареєстрована у спірному будинку з 22.07.2010, що підтверджується відомостями з реєстру територіальної громади про місце проживання особи (а.с. 22), і проживала в ньому до травня 2024 року (а.с. 24).
08.10.2025 до ЄРДР внесено відомості про кримінальне провадження № 12025200620000516 з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 438 КК України у зв`язку з тим, що 02.10.2025 близько 12-00 збройними силами рф завдано удар дроном-камікадзе типу FPV по населеному пункту Суходіл Шосткинського району Сумської області, внаслідок чого було пошкоджено домоволодіння, що розташоване за адресою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 (а.с. 20).
15.10.2025 рішенням виконавчого комітету Есманьської селищної ради № 449 позивачу надана матеріальна допомога у зв`язку зі скрутним становищем, у тому числі внаслідок військової агресії рф, у розмірі 65 000 грн (а.с. 23).
Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що з позивачем у них дружні відносини. Після смерті батьків вони з братом продали будинок в АДРЕСА_3 , позивачу за 10 000 гривень, за готівку, одразу, вдома, у цій же хаті. Були присутні брат та позивач, більше нікого не було. Ніяких документів на хату не оформляли, чому вони не ходили до нотаріуса, сказати не може. Чи писав розписку не пам`ятає. У березні 2026 року подарував свою частину будинку позивачці. У 2010 році цю частину будинку вже продав ОСОБА_1 . Брат ОСОБА_3 виїхав до Криму десь у 2013 році після розлучення.
Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснив, що є односельцем позивачки. Коли ОСОБА_15 та ОСОБА_16 померли, то позивач купила у їх синів хатину, особисто при продажу свідок не був присутній, але знає про це з чуток по селу.
Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснив, що проживав по сусідству з позивачем по АДРЕСА_4 . ОСОБА_18 разом зі співмешканцем у 2010 році купила хату, бо її власник дід ОСОБА_19 помер, а діти її продали. Коли продавали хату свідок був присутній у дворі цього домоволодіння, продавці забирали речі, а він їм допомагав. ОСОБА_20 і ОСОБА_21 є братами. ОСОБА_22 проживає у м. Глухові, а ОСОБА_23 проживає у м. Севастополі, куди виїхав давно, ще до війни.
Свідок ОСОБА_24 в судовому засіданні повідомила, що працює головним спеціалістом в Есманьській селищній раді. Вона чула в селі, що позивач купила хату. Бачила як один із синів ОСОБА_25 забрав батька у м. Глухів до себе, і з тих пір позивачка переїхала у ту хату жити.
Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України, частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання в порядку встановленому ЦПК України.
Частиною першою статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Положеннями частини першої статті 4, статей 12, 13 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів і на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.
Положеннями статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом, зокрема таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.
При вирішенні спорів, пов`язаних з визнанням правочинів, які підлягали нотаріальному посвідченню, дійсними, зокрема і в порядку статті 220 ЦК, суду слід з`ясувати: чи підлягав відповідний правочин нотаріальному посвідченню; з яких причин його не було нотаріально посвідчено та чи втрачена можливість такого посвідчення; чи не суперечить зміст правочину вимогам закону, оскільки в такому разі позов не може бути задоволений (постанова ВС (КГС) від 22 жовтня 2019 року, справа № 909/68/18).
Відповідно до розписок від 18 липня 2010 року та 26 вересня 2010 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 отримали від ОСОБА_1 6 000 грн та 4 000 грн відповідно в якості вартості «батьківського будинку». 
Отже, до предмета доказування у цій справі входять не лише факти виконання умов договору та ухилення однієї із сторін від його нотаріального посвідчення, але й дослідження відповідності такого договору загальним вимогам чинності правочину.
Згідно зі статтею 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом.
Відповідно до частини другої статті 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Положеннями статті 6 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( стаття 627 ЦК України).
Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.
Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Відповідно до частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (частина перша статті 216 ЦК України).
Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина перша статті 205 ЦК України).
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно з частиною третьою статті 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.
Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (частина четверта статті 334 ЦК України, стаття 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частини перша статті 628 ЦК України).
Відповідно до частин першої-другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).
Істотними умовами договору є предмет, вартість та строк дії. Якщо продавець і покупець їх не узгодять, договір буде вважатися недійсним.
Предметом договору можуть виступати будівля, споруда, квартира, нежитлове приміщення, а також інше нерухоме майно (ст. 656 ЦК України).
В договорі повинна бути вказана така інформація: місцезнаходження нерухомості; адреса нерухомого майна; призначення об`єкту нерухомості; площа нерухомого майна; інші параметри, що дозволяють однозначно визначити предмет договору.
Ціна нерухомості в договорі визначається сторонами угоди (ст. 691 ЦК України). Покупець повинен сплатити за нерухомість вказану в договорі ціну, після прийняття нерухомості, якщо інше не встановлено договором (ст. 692 ЦК України).
Також істотними умовами вважаються такі умови, на яких наполягає хоча б одна зі сторін договору (ст. 638 ЦК України). Тобто сторони можуть самостійно визначати умови договору, які не повинні суперечити законодавству.
Згідно зі статтею 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов`язки за договором, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) породжує правовідносини, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін (див. постанову Верховного Суду України від 07 червня 2017 року у справі № 6-872цс17).
Згідно з абзацом першим частини першої, частин другої та третьої статті 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу.
Статтею 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Формальна визначеність процедур із вчинення нотаріальних дій є фундаментом забезпечення публічної достовірності самого факту укладення нотаріально посвідченого договору та його змісту.
При цьому нотаріальне посвідчення правочину може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, установленим статтею 203 ЦК України (частина третя статті 209 ЦК України) (окрема ухвала Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року у справі № 688/4803/18 (провадження № 61-19086св19). До таких вимог відноситься й дотримання форми правочину, встановленої законом.
Тобто нотаріальне посвідчення є наступним і фінальним етапом офіційного фіксування вже вираженої волі сторін після узгодження ними всіх необхідних умов, з якими закон пов`язує чинність (укладеність) правочину.
Отже, за відсутності письмової форми договору купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна, такий договір не підлягає нотаріальному посвідченню.
Таким чином, правовий наслідок, передбачений частиною першою статті 220 ЦК України, а саме недодержання вимоги про нотаріальне посвідчення договору у виді нікчемності такого правочину, застосовується лише щодо правочину, який відповідає загальним вимогам, установленим статтею 203 цього Кодексу, зокрема й щодо його форми, що передбачає його підписання сторонами.
Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Будь-яких письмових доказів укладення договору купівлі-продажу спірного будинку позивачем надано не було. При цьому наданаі позивачем розписки не містять відомостей про досягнення сторонами домовленостей щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу житлового будинку в розумінні статті 655 ЦК України. Розписки не містять істотних умов договору купівілі – продажу, а вказані в них грошові кошти 6 000 грн та 4 000 грн не дають можливості визначити, що їх загальна сума 10 000 грн і є ціною будинку. Також у розписках не зазначені адреса будинку, його площа, порядок переходу права власності тощо.
При цьому розписка є документом, що підтверджує лише факт передачі грошових коштів (боргове зобов`язання), але не замінює собою письмову форму договору купівлі-продажу, у якому мають бути визначені всі істотні умови (предмет, ціна, тощо).
Верховний Суд неодноразово вказував, що розписка, яка не містить точних даних про об`єкт (адреса, площа та інше) та суму, не свідчить про укладення договору (Постанова Верховного Суду від 07.06.2022 року у справі №179/9/21 «надана позивачем розписка від 20 березня 2020 року про отримання грошових коштів за будинок (місцезнаходження, адреса, призначення об`єкту нерухомості, площа нерухомого майна та інші параметри, що дозволяють однозначно визначити предмет договору не зазначені) не свідчить про домовленість між сторонами щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу відповідно до вимог статей 638, 655 ЦК України, а тому відсутні підстави вважати вказану розписку договором купівлі-продажу. При цьому апеляційним судом вказано на те, що між сторонами відсутній договір купівлі-продажу навіть у простій письмовій формі, а є лише розписка, яка не породжує для сторін прав і обов`язків, про отримання грошових коштів відповідачкою»).
Крім того, в матеріалах справи відсутні достатні докази того, що за життя власником спірного будинку був саме ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , і відповідач прийняв спадщину та зареєстрував право власності у визначений законом спосіб. Навпаки, на момент складення розписок після смерті ОСОБА_6 не минув шестимісячний строк для прийняття спадщини, що унеможливлює отримання спадкоємцями свідоцтва про право на спадщину, у тому числі на спірний житловий будинок. Із договору дарування вбачається, що ОСОБА_3 оформив належну йому частину спірного будинку лише 03.02.2026, тобто через 16 років після складення розписки.
Жодного доказу того, що відповідач ухилявся від нотаріального посвідчення договору купівлі – продажу будинку позивач також не надала. При цьому в позовній заяві, а потім в судовому засіданні повідомила, що причиною відсутності нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу будинку є відсутність грошових коштів, які були витрачені нею на придбання будинку та його ремонт. 
Таким чином, позивач не надала суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог, а тому в задоволенні позову слід відмовити.
Керуючись статтями 12, 13, 83, 89, 133, 141, 258, 259, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:
У задоволенні позову відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне судове рішення складене 15 липня 2026 року.

Суддя          Усенко Л.М.