1	Справа № 335/1889/26  2/335/1668/2026 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2026 року м. Запоріжжя

Вознесенівський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Гашук К.В., за участю секретаря судового засідання Барановської В.О., позивача ОСОБА_1 , представника позивача – адвоката Штенгелова О.В., представника Запорізької обласної прокуратури Пацалюк О.Р., представника Головного управління Національної поліції в Запорізькій області Демянчук А.С., представника Державної казначейської служби України Орлової О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження,цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в особі представника – адвоката Штенгелова Олександра Володимировича, до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, Запорізької обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, 

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2026 року ОСОБА_1 , в особі представника – адвоката Штенгелова О.В., звернувся до Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя із позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, Запорізької обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, в якій позивач просить стягнути з Державного бюджету 5 208 443,76 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратури, та 198 000,00 грн. в рахунок відшкодування сум, сплачених у зв`язку з наданням правничої допомоги в кримінальному провадженні, а також стягнути судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, слідчим відділом Вознесенівського ВП Дніпровського ВП ГУ НП в Запорізькій області здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному 28.08.2015 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12015080060003917 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 296 та ч. 2 ст. 364 КК України. 20.09.2017 у вищевказаному кримінальному провадженні позивачу - ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 296, ч. 2 ст. 364 КК України, а саме: грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується винятковим цинізмом та зловживанні службовим становищем, тобто умисному, з метою одержання неправомірної вигоди для інших фізичних осіб використання службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, яке спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом інтересам територіальної громади міста Запоріжжя.
В подальшому, старший слідчий СВ Вознесенівського ВП Дніпровського ВП ГУ НП в Запорізькій області, за погодженням з процесуальним керівником (прокурором), звернувся до слідчого судді Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_1 у кримінальному провадженні №12015080060003917 від 28.08.2015. 
Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 10.10.2017 року у справі з ЄУН 335/11952/17 вищевказане клопотання залишено без задоволення. При цьому, слідчий суддя цією ж ухвалою зобов`язав підозрюваного (на той момент) ОСОБА_1 прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді або суду у кримінальному провадженні №12015080060003917 від 28.08.2015.
25.12.2017 року прокурором Запорізької місцевої прокуратури №2 Запорізької області Михайловим А.В. у кримінальному провадженні №12015080060003917 від 28.08.2015 відносно ОСОБА_1 складено обвинувальний акт за ч. 1 ст. 296 та ч. 2 ст. 364 КК України, який в подальшому був скерований до Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя для розгляду.
Через шість років та два місяці Орджонікідзевський районний суд міста Запоріжжя виніс вирок від 15.02.2024 у справі з ЄУН 335/29/18, яким ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому йому прокурором обвинуваченні за ч. 1 ст. 296 КК України та виправдано за недоведеністю, що в його діянні є склад вказаного кримінального правопорушення (п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України). Також, вказаним вироком, ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 2 ст. 364 КК України та виправдано за недоведеністю, що в його діянні є склад вказаного кримінального правопорушення (п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України).
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 24.10.2024 та постановою Верховного Суду від 04.09.2025, у справі з ЄУН 335/29/18, вищевказаний вирок Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 15.02.2024 залишено без змін, а апеляційну та касаційну скарги прокурора - без задоволення.
З огляду на зазначені обставини, позивач вважає, що він має право на відшкодування шкоди, відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури і суду».
Як зазначає позивач, період перебування ОСОБА_1 під слідством та судом починається з 20.09.2017 та закінчується 24.10.2024 (загалом - сім років, один місяць та чотири дні), тобто з дня повідомлення позивачу про підозру у вчиненні кримінального правопорушення до набрання виправдувальним вироком законної сили.
Отже, відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодуванню підлягає мінімальна шкода у розмірі 736 147 гривень, виходячи з розрахунку: 85 місяців х 8647 гривень = 734995 (8647 грн. / 30 днів = 288,23. 288.23 х 4 дні = 1152,92 грн.). 734995 + 1152,92 = 736147,92 грн.
Проте, позивач вважає, що наявні підстави для відшкодування моральної шкоди у більшому розмірі, ніж мінімальний розмір гарантований Законом.
Так, при встановленні загального розміру моральної шкоди, яка спричинена ОСОБА_1 переслідуванням національною поліцією та прокуратурою, вкрай важливим є те, що він, до моменту обрання міським головою міста Запоріжжя, з вересня 1994 року по червень 1999 року був заступником голови Запорізької міської ради народних депутатів, заступником Запорізького міського голови з питань діяльності виконавчих органів міської ради. Окрім того, з 09 вересня 1999 року по 02 лютого 2006 року ОСОБА_1 був заступником голови Запорізької обласної держаної адміністрації. З 02 лютого по 17 липня 2006 року позивач був першим заступником голови Запорізької обласної державної адміністрації. Також, з 17 липня 2006 року по 08 червня 2007 року ОСОБА_1 обіймав посаду начальника Контрольно-ревізійного управління Запорізької області. З 08 червня 2007 року по 12 вересня 2008 року ОСОБА_1 перебував на посаді заступника генерального директора з юридичних питань та корпоративних ризиків ВП «Запорізька атомна електрична станція» ДП НАЕК «Енергоатом» у місті Енергодар. З 14 липня по 05 вересня 2008 року ОСОБА_1 був стажером на посаду заступника голови та з 05 вересня 2008 року по 09 квітня 2010 року позивач обіймав посаду заступника голови Запорізької обласної державної адміністрації. У період з 17.12.2010 року по 25.11.2015 року, тобто майже п`ять років, Сін О.Ч. обіймав посаду міського голови міста Запоріжжя. Враховуючи вказане, Позивач є публічною особою, яка відома кожному мешканцю Запоріжжя, та за його межами.
З 1994 року ОСОБА_1 вів активну політичну діяльність, будував політичну кар`єру, обіймав керівні посади в державних органах, підприємствах, мав репутацію у суспільстві та на державній службі чесної та відповідальної людини, користувався авторитетом серед своїх колег.
Однак, поширення у 2017 році, в тому числі генеральним прокурором (на той момент ОСОБА_2 ), безпідставних відомостей у засобах масової інформації про те, що ОСОБА_1 вчинив кримінальні правопорушення (зловживання владою та хуліганство з мотивів явної неповаги до суспільства) призвело до того, що всі двері державної служби для нього стали зачиненими. Все, що будував ОСОБА_1 протягом двадцяти трьох років було зруйноване. Замість бездоганної репутації та кар`єрного росту у політичній діяльності, ОСОБА_1 отримав неможливість влаштуватися на будь-яку роботу в м. Запоріжжя, для отримання заробітку та реалізації конституційного права на працю. ОСОБА_1 увесь час, впродовж семи років незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, був вимушений виправдовувати себе перед рідними, друзями, суспільством, знайомими, колишніми колегами, що спричинило йому додаткових моральних страждань. Значної шкоди зазнала ділова репутація ОСОБА_1 , оскільки, як вже зазначено, він є публічною особою, і неправдиві відомості про, начебто, вчинення ним злочину були опубліковані на всю країну. Більша частина країни з 2017 року і дотепер, завдяки хибному звинуваченню, сприймає ОСОБА_1 як хулігана та корупціонера, який спричинив Державі та місту, яке він очолював, матеріальну шкоду на суму 3 530 343 гривні. Зазначена вище інформація зберігається на інформаційних ресурсах і до тепер. Окрім того, судовий розгляд також супроводжувався висвітлюванням процесу звинувачення ОСОБА_1 у махінаціях із земельними ділянками. Коментарями про корумпованість колишнього міського Голови.
Так, у вересні 2017 року, за відсутності обвинувального вироку суду та встановленого факту вчинення злочину, очільник Генеральної прокуратури України (на той момент) ОСОБА_3 , у засобах масової інформації (вебсайти radiosvoboda.org, umoloda.kyiv.ua, tsn.ua) звинуватив ОСОБА_1 на всю країну, в тому що він вчинив зловживання владою та службовим становищем, за що ст. 364 КК України передбачена відповідальність. Також, ОСОБА_3 повідомив громадськості неправдиві відомості, що ОСОБА_1 застосував насильство до громадських діячів (ст. 296 КК України). Тобто, Генеральний прокурор України хибно звинуватив Сіна О.Ч., на всю країну, у вчиненні тяжких злочинів.
Після набрання законної сили виправдувальним вироком суду відносно ОСОБА_1 , жодна посадова особа Прокуратури України та Національної поліції України не спростувала ті безпідставні та хибні обвинувачення, які були поширені Генеральним прокурором на всю Державу у 2017 році. Тобто, навіть після набрання законної сили виправдувальним вироком суду відносно ОСОБА_1 , останній залишився злочинцем в очах громадськості, що продовжує нести негативний вплив, в тому числі і на ділову репутацію ОСОБА_1 та комунікацію з людьми.
Враховуючи тривале перебування ОСОБА_1 під слідством і судом, тривале застосування до нього запобіжного заходу, що безумовно обмежувало ОСОБА_1 у свободі пересування, характер і обсяг психічних страждань позивача, яких останній зазнав внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, тяжкість кримінальних правопорушень, вчинення яких безпідставно інкримінувалося йому, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, шкоду, завдану стороною обвинувачення діловій репутації ОСОБА_1 протиправним обнародуванням його ім`я, що призвело до поширення в медіа інформації, яка дискредитувала його. Відновити репутацію ОСОБА_1 неможливо, навіть якщо докласти всіх зусиль. Тож, як зазначає позивач, очевидним є те, що мінімальний гарантований законом розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством та судом (736147,92 гривень) не відповідає обставинам справи, та вимогам розумності і справедливості.
Фактично, ОСОБА_1 за незаконно пред`явлене обвинувачення відбував покарання у вигляді обмеження свободи вільного пересування (волі) та необхідністю впродовж шести років прибувати до суду за першою вимогою, не відлучатись без дозволу суду з місця проживання, повідомляти суд про зміну місця свого перебування, спілкуватись з представниками засобів масової інформації з приводу його обвинувачень, доводити свою невинуватість в суді, приймаючи участь в судових засіданнях. 
Усі ці шість років ОСОБА_1 піддавався медійному переслідуванню та жив у постійному страху через наявність вірогідності винесення судом обвинувального вироку та позбавлення волі мінімум на три роки. Не зважаючи на невинуватість у обвинуваченнях, ОСОБА_1 було повідомлено про підозри та скеровано до суду обвинувальний акт. 
Під час судових засідань з розгляду обвинувального акту відносно ОСОБА_1 15.11.2018, 17.01.2019, 21.02.2019, 04.03.2019, 25.03.2019, 02.04.2019 та 10.04.2019 були присутні представники засобів масової інформації, які здійснювали відео та звуко- фіксацію та в подальшому висвітлювали судовий процес над ОСОБА_1 на всю країну. Зазначені обставини додатково свідчать про суспільний інтерес та громадський осуд ОСОБА_1 .
Як зазначає позивач, відносно нього було спотворено три кримінальні провадження, які перетворились у три підозри, та лягли в основу обвинувачення. За таких умов сума моральної шкоди збільшується в тричі від мінімальної, передбаченої Законом і дорівнює 2 208 443 грн. 76 коп., до яких слід додати три мільйони гривень. За таких умов стягненню підлягає сума моральної шкоди 5 208 443 грн. 76 коп.
Крім того, вироком Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 15.02.2024 у справі №335/29/18 підтверджується, що захист ОСОБА_1 здійснювався адвокатом Штенгеловим О.В. на підставі договору про надання правової допомоги від 06.10.2017. Факт надання правничої допомоги ОСОБА_1 підтверджується також журналами судових засідань у справі №335/29/18 та актом приймання-передачі наданих послуг. Факт оплати ОСОБА_1 правничої допомоги підтверджується квитанціями від 06.10.2025 на суму 50 000,00 грн., від 06.10.2025 на суму 50 000,00 грн., від 06.12.2025 на суму 50 000,00 грн. та від 06.01.2025 на суму 48 000,00 грн., виданих адвокатом на загальну суму 198 000,00 грн. За таких умов на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 198 000 гривень на відшкодування витрат на правничу допомогу у кримінальному провадженні.
Ухвалою судді від 23.02.2026 дану позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження та відкрито провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання. Встановлено сторонам у справі строки для подання заяв по суті справи.
05.03.2026 від представника Запорізької обласної прокуратури – Черного П.А. надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого прокуратура вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є частково обґрунтованими.
В обґрунтування відзиву зазначено, що 20.09.2017 прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 2 складено та погоджено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 296, ч. 2 ст. 364 КК України, яке було вручено 06.10.2017, що підтверджується підписом ОСОБА_1 та адвоката Штенгелова О.В.
19.12.2017 прокурором складено та погоджено письмове повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 296, ч. 2 ст. 364 КК України. Цього ж дня повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри було вручено ОСОБА_1 .
Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15.02.2024 у справі № 335/29/18 ОСОБА_1 визнано невинуватим та виправдано за недоведеністю, що в його діянні є склад вказаного кримінального правопорушення. 
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 24.10.2024 у справі № 335/29/18 апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, вказаний вирок – без змін.
Постановою Верховного Суду від 04.09.2025 у даній справі касаційну скаргу прокурора залишено без задоволення, ухвалу Запорізького апеляційного суду від 24.10.2024 – без змін. 
Таким чином, загалом позивач перебував під кримінальним переслідуванням у період з 06.10.2017 (дата вручення позивачу повідомлення про підозру) по 24.10.2024 (набрання реабілітуючим судовим рішенням законної сили), що загалом становить 7 років та 18 днів (84 місяці та 18 дні).
Проте, позивачем невірно визначено період перебування під кримінальним переслідуванням. Так, ОСОБА_1 зазначає такий період з 20.09.2017 (дати складення повідомлення про підозру) по 24.10.2024 (набрання реабілітуючим судовим рішенням законної сили), що становить 85 місяців та 4 дні, оскільки з 20.09.2017 по 05.10.2017 позивач не мав статусу підозрюваного та не перебував під кримінальним переслідуванням.
Враховуючи викладені обставини, та виходячи з положень статті 13 Закону, мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди на користь позивача, який гарантовано державою, становить 731 536,2 грн (84 місяці x 8 647 грн + 8 647 грн : 30 днів х 18 днів).
Разом з цим, позивач просить суд стягнути за рахунок держави відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 208 443,76 грн, що в сім разів перевищує мінімальний розмір відшкодування, обрахований відповідно до ст. 13 Закону. 
При цьому, з яких причин та підстав і яких доказів повинна бути відшкодована саме у такому розмірі шкода, позивачем належним чином не обґрунтовано. 
Так, під час досудового розслідування і судового розгляду обвинувального акту стороною обвинувачення не допущено порушень прав ОСОБА_1 . Слідчі, інші процесуальні дії за його участі проведено відповідно до вимог КПК України, що максимально мінімізувало спричинення моральних страждань, у зв`язку з чим, об`єктивні підстави для стягнення на користь позивача моральної шкоди у розмірі, більшому ніж мінімальний, відсутні. 
У рамках кримінального провадження № 12015080060003917 підозрюваний ОСОБА_1 в порядку ст. 208 КПК України не затримувався, інші заходи, що обмежували особисті права, не вживалися.
Також, під час судового розгляду справи по суті сторона обвинувачення не зверталася до суду з клопотанням про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_1 будь-якої міри запобіжного заходу. Арешт на майно підозрюваного ОСОБА_1 не накладався. 
Під час досудового розслідування та судового розгляду справи дії чи рішення органів досудового розслідування або прокурора у судовому порядку незаконними чи такими, що порушували права ОСОБА_1 , не визнавалися.
Позивач у позовній заяві обмежився лише перерахуванням моральних втрат, спричинених незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, жодним чином їх не обґрунтувавши та не надавши жодного доказу.
Зокрема, позивачем не зазначено які саме його життєві (соціальні) зв`язки були порушені внаслідок кримінального переслідування. 
Сам по собі факт виправдувального вироку не є безумовною підставою для автоматичного кратного або довільного збільшення розміру відшкодування понад гарантований законом мінімум.
Позивач обґрунтовує підвищений розмір моральної шкоди своїм тривалим перебуванням на керівних державних посадах, зокрема посаді міського голови м. Запоріжжя. Такі доводи є скептичними, оскільки ОСОБА_1 здійснював повноваження міського голови міста Запоріжжя у період з 2010 по 2015 роки, тоді як кримінальне провадження щодо нього було розпочато лише у 2017 році. Відтак, зазначені обставини об`єктивно не могли вплинути на його діяльність на цій посаді чи на реалізацію ним повноважень міського голови.
Позивач посилається на публічні заяви Генерального прокурора України на той час — ОСОБА_4 . Разом з цим, інформування суспільства про повідомлення про підозру та направлення обвинувального акту до суду є реалізацією функції публічного обвинувачення, а наведені висловлювання відображали процесуальний статус особи на відповідному етапі провадження. 
Також позивач не довів, що саме конкретні формулювання виходили за межі інформування та містили встановлення вини до вироку суду.
Матеріали справи не містять доказів звернення позивача з вимогою про спростування конкретної недостовірної інформації у порядку цивільного судочинства. 
Участь у судових засіданнях та обмеження, передбачені запобіжним заходом, на які посилається ОСОБА_1 як на підстави для збільшення відшкодування моральної шкоди, є типовими процесуальними наслідками будь-якого кримінального провадження. Також, позивач не надав належних і допустимих доказів, які підтверджують причинно-наслідковий зв`язок істотного погіршення стану здоров`я, втрати конкретного місця роботи, відмов у працевлаштуванні внаслідок саме кримінального переслідування.
Позивач пропонує арифметичне збільшення розміру відшкодування моральної шкоди, зокрема, трикратне збільшення мінімальної суми та додаткове збільшення на 3 000 000 грн, обґрунтовуючи це кількістю кримінальних проваджень. Водночас закон не передбачає механізму множення гарантованої суми залежно від кількості підозр чи епізодів. 
Запропонований розрахунок є довільним, не спирається на положення законодавства та суперечить принципу співмірності. Заявлена до стягнення сума понад 5 млн. грн. є явно завищеною та не відповідає усталеній судовій практиці у справах цієї категорії.
Таким чином, позивачем не підтверджено достовірними, належними і допустимими доказами факт заподіяння йому моральних страждань у більшому розмірі ніж визначено Законом.
З огляду на викладене, не підлягає задоволенню вимога щодо відшкодування на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі, визначеному позивачем.
Крім того, позивач має право на відшкодування шкоди, у тому числі й відшкодування (повернення) сум, сплачених за надання йому юридичної допомоги, і право на таке відшкодування виникає на підставі прямої вказівки закону.
Відповідно до п. 3.1 Угоди про надання правової допомоги від 06.10.2017, винагорода за цією угодою та порядок її сплати визначається згідно з додатком до Угоди. Додатком до Угоди від 06.10.2017 є Акт приймання-передачі наданих послуг від 05.09.2025, який містить перелік судових засідань, в яких брав участь адвокат Штенгелов О.В.
Зокрема, перераховано участь адвоката у 66 судових засіданнях. Вартість за кожне судове засідання встановлено у сумі 3 000 грн. Загальна вартість послуг складає 198 000 грн.
Разом з цим, участь адвоката Штенгелова О.В. у судових засіданнях у справі № 335/29/18 підтверджена, відповідно до журналів судових засідань, лише у 63 засіданнях. Так, представник не брав участь у засіданнях від 12.10.2021, 29.11.2022, 05.10.2023.
З урахуванням фактично витраченого часу адвокатом при кримінальної справи № 335/29/18, сума матеріального відшкодування не повинна перевищувати 189 000 грн (3 000 грн * 63 судових засідань). Таким чином, відшкодування ОСОБА_1 виплаченого адвокату гонорару у розмірі 198 000 грн є необґрунтованим.
З огляду на викладене, не підлягає задоволенню вимога щодо відшкодування на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди у розмірі, визначеному позивачем.
11.03.2026 від представника ГУНП в Запорізькій області Демянчук А.С. надійшов відзив на позову заяву, відповідно до якого представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
В обґрунтування відзиву зазначено, що досудове розслідування відносно ОСОБА_1 здійснювалось на підставі наявних матеріалів кримінального провадження, за наявності достатніх підстав для повідомлення про підозру та направлення обвинувального акту до суду. Тобто, у порядку та спосіб визначеному кримінальним процесуальним законодавством України.
Зі змісту позовної заяви не вбачається, які саме протиправні дії працівників поліції стали підставою для виникнення моральної шкоди у позивача. Сам факт здійснення процесуальних дій у межах кримінального провадження, як і подальша судова перевірка висновків слідства, не є безумовним свідченням протиправності дій правоохоронних органів.
Представником позивача не доведено, що протиправними діями працівників поліції позивачу заподіяно будь-яку шкоду. Жодних незаконних дій у відношенні позивача вчинено не було.
Моральна шкода, яку позивач просить стягнути виходячи з вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, повинна бути реально встановлена, конкретизована, з наведенням підтверджуючих обставин та доказів, а не повинна бути взагалі.
Жодних посилань, які є відображенням положення закону та які завдали Позивачу моральну шкоду, які б підкріплювались поясненнями, доказами із зазначенням, як такі страждання відобразились на повсякденному житті Позивача та завдали йому моральної шкоди до суду не надано.
Саме лише посилання представника позивача на «тяжкість кримінальних правопорушень» без доведення заподіяння реальних збитків немайнового характеру є лише суб`єктивним припущенням сторони позивача. 
Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що зі слів представника Позивача «зруйнована кар`єра» стали прямим наслідком саме дій працівників поліції. Позивач не надав підтверджень відмов у працевлаштуванні або звільнення, які б мали безпосередній зв`язок із даними кримінальними провадженнями. 
Таким чином, процесуальна діяльність правоохоронних органів, яка здійснювалася в межах КПК України, не може вважатися автоматичним джерелом моральних страждань.
Крім того, позивачем невірно визначено період перебування ОСОБА_1 під слідством та судом
Як зазначає представник ГУНП в Запорізькій області, у разі доведення наявності моральної шкоди, яка підкріплена належними, достовірними та допустимими доказами розрахунок моральної шкоди повинен здійснюватися із розрахунку мінімальної заробітної плати у розмірі 8647 грн * 84 місяці 18 днів = 731 536,20 грн (з яких 726 348,00 (за повних 84 місяці) та 5 188,14 (за 18 днів, що вираховуються наступним - 8647 грн / 30 днів = 288,23 грн за день * на 18 днів = 5188,14 грн.), а не 736 147,92 грн, як визначив Позивач.
У позовній заяві позивач просить суд стягнути з Державного бюджету України на його користь 5 208 443 грн 76 коп., з чим відповідач не погоджується. Так, обґрунтовуючи позовні вимоги тривалістю слідства та тяжкістю правопорушень, не наводить жодних фактичних даних про негативні наслідки, які б виходили за межі звичайних негативних емоцій, притаманних кримінальному провадженню. 
Кримінальне переслідування стосовно позивача мало характер стандартної процесуальної процедури, без застосування заходів примусу. Відсутність арешту майна та запобіжних заходів нівелює твердження представника позивача про «глибокі психологічні страждання» та «катастрофічні наслідки для репутації», оскільки звичайний ритм життя позивача та майновий стан не зазнавали об`єктивного негативного впливу.
Щодо твердження представника позивача про порушення ділової репутації Сіна О.Ч., ГУНП в Запорізькій області вважає доводи викладені в позовній заяві необґрунтованими та такими, що не можуть бути предметом розгляду у даній справі, оскільки належним способом захисту порушеного права позивача на захист ділової репутації є звернення до суду із позовною заявою щодо відновлення чесного імені та ділової репутації, а не автоматичне збільшення суми моральної шкоди.
ГУНП в Запорізькій області заперечує також і проти задоволення вимог про стягнення 198 000 грн. витрат на правову допомогу у справі № 335/29/18, з огляду на їх документальну непідтвердженість та невідповідність поданих доказів вимогам закону. 
Згідно з Актом приймання-передачі від 05.09.2025, який додано до позовної заяви, вартість послуг становить 198 000 грн. за участь у 66 судових засіданнях. Проте, аналіз долучених журналів судових засідань свідчить про участь лише у 63 засіданнях. Таким чином, розрахунок Позивача є як мінімум арифметично невірним та завищеним, що суперечить засадам об`єктивності.
Крім того, до позовної заяви представником позивача долучено квитанції форми № ПО_Д2 затвердженої наказом Укрсоюзсервіс від 29.09.1995 № 8, на момент здійснення оплат (від 06.10.2025 на суму 50000,00 грн, від 06.10.2025 на суму 50000,00 грн, від 06.12.2025 року на суму 50000,00 грн та від 06.01.2025 на суму 48000,00 грн) вказана форма документа вже не була чинною і не могла бути використана як розрахунковий документ. Крім цього, квитанція від 06.01.2025 на суму 48 000 грн. датована часом, що передує складанню Акта приймання-передачі послуг (05.09.2025) та іншим оплатам, що ставить під сумнів цільове призначення цього платежу та його відношення до даного розрахунку.
16.03.2026 від представника Державної казначейської служби України Орлової О.О. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
У відзиві зазначено, що обґрунтування позивачем моральної шкоди базується лише на його поясненнях та особистих твердженнях, що не може бути доказом у справі. Відтак, визначену позивачем суму відшкодування моральної шкоди не підтверджено належними доказами.
Крім того, відповідно до п. 3.1 Угоди про надання правової дороги від 06.10.2017 винагорода за цією угодою, порядок її сплати визначається згідно з додатком до Угоди, яким є Акт приймання-передачі наданих послуг від 05.09.2025. У свою чергу в зазначеному Акті вказано про участь адвоката позивача у 66 судових засіданнях. Проте, в матеріалах справи відсутня інформація про участь адвоката у 3 з 66 судових засіданнях: 12.10.2021, 29.11.2022, 05.10.2023.
Таким чином, і визначена позивачем сума відшкодування матеріальної шкоди не підтверджена належним доказами.
Інших заяв по суті справи не надходило.
Ухвалою суду від 18.03.2026 підготовче провадження у даній цивільній справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.
У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позові.
Представник відповідача Запорізької обласної прокуратури підтримала позицію, викладену у відзиві на позовну заяву, та просила задовольнити частково позовні вимоги ОСОБА_1 , на суму, яка зазначена у відзиві. 
Представник відповідача Державної казначейської служби України та Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, кожен окремо, проти задоволення позовних вимог заперечували та просили відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у відзивах на позовну заяву. 
10.06.2026, після проведення судових дебатів, суд перейшов на стадію ухвалення судового рішення до 19 червня 2026 року.
Заслухавши пояснення сторін у справі, всебічно проаналізувавши обставини справи у сукупності, оцінивши зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини, та дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що в рамках кримінального провадження, відомості про яке внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань 28.08.2025 за № 12015580060003917, 20.09.2017 прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 2 складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 296, ч. 2 ст. 364, яке було вручено 06.10.2017, що підтверджується підписом ОСОБА_1 та адвоката Штенгелова О.В. на повідомленні про підозру, копію якого надано представником Запорізької прокуратури разом із відзивом.
19.12.2017 прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 2 складено письмове повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 296, ч. 2 ст. 364 КК України. 
Відповідно до положень ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
Частиною 1 ст. 278 КПК України передбачено, що письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
Частиною 1 ст. 136 КПК України передбачено, що належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.
Вказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 набув статусу підозрюваного у кримінальному з 06.10.2017 провадженні, оскільки саме в цей день йому було вручено під підпис письмове повідомлення про підозру, а відтак доводи позивача та його представника про те, що кримінальне переслідування ОСОБА_1 розпочалося з 20.09.2017 не ґрунтуються на вимогах КПК України. 
25.12.2017 року прокурором Запорізької місцевої прокуратури №2 Запорізької області Михайловим А.В. у кримінальному провадженні №12015080060003917 від 28.08.2015 відносно ОСОБА_1 складено обвинувальний акт за ч. 1 ст. 296 та ч. 2 ст. 364 КК України, який в подальшому був скерований до Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя для розгляду.
Вироком Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 15.02.2024 у справі № 335/29/18, ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому йому прокурором обвинуваченні за ч.1 ст.296 КК України та виправдано за недоведеністю, що в його діянні є склад вказаного кримінального правопорушення (п.3 ч.1 ст.373 КПК України) та визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.2 ст.364 КК України та виправдано за недоведеністю, що в його діянні є склад вказаного кримінального правопорушення (п.3 ч.1 ст.373 КПК України).
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 24.10.2024 та Постановою Верховного Суду від 04.09.2025 у справі з ЄУН 335/29/18 вирок Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 15.02.2024 залишено без змін, а апеляційну та касаційну скарги прокурора залишено без задоволення.
Таким чином, загалом ОСОБА_1 перебував під кримінальним переслідуванням у період з 06.10.2017 (дата вручення позивачу повідомлення про підозру) по 24.10.2024 (набрання реабілітуючим судовим рішенням законної сили), що загалом становить 7 років та 18 днів.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Завдання майнової шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).
Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України).
Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частини перша-друга статті 1176 ЦК України).
Згідно з нормами статей 1, 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон) відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.
Відповідно до статті 3 Закону у передбачених цим законом випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).
Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22)).
Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21)).
У частинах першій, п`ятій, шостій статті 4 Закону визначено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.
Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини п`ята, шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (стаття 13 Закону).
Таким чином, законодавець визначив мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зазначено, що «у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості».
Аналогічний висновок також викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19), у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19 (провадження № 61-9673св20), від 03 березня 2021 року у справі № 638/509/19 (провадження № 61-7643св20).
Відповідно до ч. 4 ст. 296 ЦК України ім`я фізичної особи, яка затримана, підозрюється чи обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, або особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, може бути використане (обнародуване) лише в разі набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо неї або винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення та в інших випадках, передбачених законом.
У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що позивач перебував під слідством і судом з 06.10.2017 по 24.10.2024, що загалом становить 84 місяці та 18 днів. Запобіжні заходи відносно ОСОБА_1 протягом досудового розслідування та судового слідства не обирались.
Таким чином, виходячи із періоду перебування позивача під слідством і судом, та розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2026 рік», мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди на користь позивача, який гарантований державою, становить 731 536,2 грн. (84 місяці x 8 647 грн. + 8 647 грн. : 30 днів х 18 днів).
Разом із цим, суд вважає, що в даному випадку такий гарантований розмір моральної шкоди не відповідає обставинам справи, та вимогам розумності і справедливості.
Так, згідно даних трудової книжки, ОСОБА_1 у період з 17.12.2010 року по 25.11.2015 року обіймав посаду міського голови міста Запоріжжя. До моменту обрання ОСОБА_1 міським головою міста Запоріжжя, з вересня 1994 року по червень 1999 року, він обіймав посаду заступника голови Запорізької міської ради народних депутатів, заступником Запорізького міського голови з питань діяльності виконавчих органів міської ради. З 09 вересня 1999 року по 02 лютого 2006 року ОСОБА_1 обіймав посаду голови Запорізької обласної держаної адміністрації. З 02 лютого по 17 липня 2006 року позивач обіймав посаду першого заступника голови Запорізької обласної державної адміністрації. З 17 липня 2006 року по 08 червня 2007 року ОСОБА_1 обіймав посаду начальника Контрольно-ревізійного управління Запорізької області. З 08 червня 2007 року по 12 вересня 2008 року ОСОБА_1 перебував на посаді заступника генерального директора з юридичних питань та корпоративних ризиків ВП «Запорізька атомна електрична станція» ДП НАЕК «Енергоатом» у місті Енергодар. З 14 липня по 05 вересня 2008 року ОСОБА_1 був стажером на посаду заступника голови та з 05 вересня 2008 року по 09 квітня 2010 року позивач обіймав посаду заступника голови Запорізької обласної державної адміністрації. 
Вказані обставини свідчать про те, що позивач у справі до моменту пред`явлення йому підозри був публічною особою, був відомим кожному мешканцю міста Запоріжжя, та за його межами.
Повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень та подальше обвинувачення ОСОБА_1 стосувалося подій, які відбувались періоду зайняття позивачем посади Запорізького міського голови, а обвинувачення за ч. 2 ст. 364 КК України полягало у зловживанні ОСОБА_1 , як міським головою, своїм службовим становищем. 
У вересні 2017 року керівник Генеральної прокуратури України, на той час ОСОБА_3 , за відсутності обвинувального вироку, який би набрав законної сили, повідомив у соціальних мережах та у засобах масової інформації, тобто широкому загалу людей, про викриття злочинної діяльності Запорізького міського голови ОСОБА_1 , та про вчинення ним злочинів І вказана інформація дотепер наявна та доступна у засобах масової інформації на їх інтернет ресурсах.
Таким чином, з огляду на тривалість перебування позивача під слідством і судом, що безумовно обмежувало останнього у свободі пересування, характер і обсяг психічних страждань позивача, яких останній зазнав внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, обсягу обвинувачення, тяжкість кримінальних правопорушень, вчинення яких безпідставно інкримінувалося позивачу, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, шкоду, завдану стороною обвинувачення діловій репутації позивача протиправним обнародування його ім`я, що призвело до поширення в медіа інформації, яка дискредитувала його, того, що для відновлення репутації та нормальних життєвих зв`язків позивачеві необхідно докласти значних зусиль, очевидним є те, що мінімальний гарантований законом розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством та судом (731 536,2 грн.) не відповідає обставинам справи, та вимогам розумності і справедливості.
Посилання представника Запорізької обласної прокуратури у відзиві на те, що особа, яка добровільно обрала політичну діяльність і займала посаду міського голови, свідомо приймає підвищений рівень публічності, що включає суспільний інтерес до її діяльності, у тому числі у випадку здійснення кримінального провадження, а тому відсутні підстави для збільшення компенсації завданої моральної шкоди, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки у даному випадку було висвітлено у засобах масової інформації, широкому колу людей, те що викрито протиправну діяльність ОСОБА_1 і зазначено за якими саме фактами, за відсутності на той час обвинувального вироку, проте, у подальшому за всіма обвинуваченнями позивача було виправдано. 
У своєму позові ОСОБА_1 просив стягнути з держави на свою користь моральну шкоду у розмірі 5 208 443 грн. 76 коп.
Разом з тим, суд, керуючись принципами розумності, справедливості та співмірності, забезпечивши позивачеві відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі, який є співмірним з понесеними моральними стражданнями, враховуючи фактичні обставини справи та особу позивача, вважає за необхідне стягнути на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування завданої йому моральної шкоди 2 000 000,00 грн. На переконання суду, такий розмір відшкодування моральної шкоди буде достатнім для поновлення порушених прав позивача.
Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення сум, сплачених позивачем у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги захисником, суд виходить з наступного.
Згідно з пунктом 4 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові підлягають відшкодуванню суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги.
Відповідно до частини першої статті 4 Закону відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.
Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України.
Положеннями Кримінального процесуального кодексу України визначено, що юридична допомога в кримінальному провадженні (кримінальній справі) включає дії адвоката як на стадії досудового розслідування, так і судового провадження.
До правової допомоги належать консультації, роз`яснення з правових питань, складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво в судах.
З наданих позивачем доказів встановлено, що у кримінальному проваджені за обвинуваченням ОСОБА_1 захист позивача здійснював адвокат Штенгелов О.В. на підставі угоди про надання правової допомоги від 06.10.2017. 
Факт оплати ОСОБА_1 правничої допомоги підтверджується квитанціями від 06.10.2025 на суму 50 000,00 гривень, від 06.10.2025 на суму 50 000,00 гривень, від 06.12.2025 на суму 50 000,00 гривень та від 06.01.2026 на суму 48 000,00 гривень, на загальну суму 198 000,00 гривень.
Позивачем заявлено вимоги про стягнення витрат на правову допомогу в загальному розмірі 198 000 грн. Як зазначено у позові, факт надання правничої допомоги ОСОБА_1 підтверджується журналами судових засідань, тобто позивачем заявлено вимоги про стягнення витрат на правову допомогу за участь у судових засіданнях під час розгляду кримінального провадження.
Відповідно до п. 3.1 Угоди про надання правової допомоги від 06.10.2017, винагорода за цією угодою та порядок її сплати визначається згідно з додатком до Угоди. Додатком до Угоди від 06.10.2017 є Акт приймання-передачі наданих послуг від 05.09.2025, який містить перелік судових засідань, в яких брав участь адвокат Штенгелов О.В. Зокрема, у цьому акті заначено про участь адвоката у 66 судових засіданнях. Вартість за кожне судове засідання встановлено у сумі 3 000 грн. Загальна вартість послуг складає 198 000 грн.
Між тим, відповідно до наданих копії журналів судового засідання з кримінального провадження, позивачем документально підтверджено участь захисника – адвоката Штенгелова О.В. у 63 судових засіданнях, а відтак за рахунок держави підлягають відшкодування витрати на праву допомогу у загальному розмірі 189 000 грн. (63х3000 грн.=189 000 грн.)
З огляду на викладені обставини, суд доходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст. ст. 4, 11, 12, 13, 81, 83, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , в особі представника – адвоката Штенгелова Олександра Володимировича, до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, Запорізької обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду - задовольнити частково.
Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 2 000 000 (два мільйони) гривень.
Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування сум, сплачених у зв`язку з наданням правничої допомоги, 189 000 (сто вісімдесят дев`ять тисяч) гривень.
Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди та сум, сплачених у зв`язку з наданням правничої допомоги, у заявленому ним розмірі, залишити без задоволення 
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Інформація про сторін у справі:
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;
Відповідач: Запорізька обласна прокуратура, код у ЄДРПОУ 02909973, адреса: м. Запоріжжя, вул. Дмитра Апухтіна буд. 29а;
Відповідач: Головне управління Національної поліції в Запорізькій області, код у ЄДРПОУ – 40108688, адреса: м. Запоріжжя, вул. Дмитра Апухтіна буд. 29;
Відповідач: Державна казначейська служба України, код у ЄДРПОУ – 37567646, адреса: м. Київ, вул. Бастіонна, 6.
Повний текст рішення складено 16 липня 2026 року.

Суддя: К.В. Гашук