Справа № 727/5065/26 
Провадження № 2/727/2040/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 липня 2026 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:
головуючої судді Чебан В.М.
при секретарі Миронюк Р.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - 

В С Т А Н О В И В:
Позивач ТОВ «Коллект Центр» звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, посилаючись на те, що 17.04.2021 року між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено Договір позики №3221712849-66469 шляхом підписання останньою електронного договору своїм електронним підписом (одноразовим ідентифікатором), відповідно до умов якого відповідачці було надано кредит у розмірі 2000,00 грн. строком на 14 днів, з відсотковою ставкою 1,95 % за кожен день користування кредитом.
Крім того, вказує, що 17.03.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено Договір про надання фінансових послуг №2107639949542 шляхом підписання останньою заяви-анкети своїм електронним підписом (одноразовим ідентифікатором), відповідно до умов якого відповідачці було надано кредит у розмірі 4500,00 грн., орієнтовний строк повернення кредиту становив 16 днів, граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору) — 1 рік, відсоткова ставка — 2 % за кожен день користування кредитом за умови своєчасної сплати нарахованих відсотків.
Зазначає, що відповідачкою отримано кредитні кошти за вказаними договорами у розмірі 2000,00 грн. та 4500,00 грн. відповідно, а отже первісні кредитори свої зобов`язання за договорами виконали у повному обсязі.
Вказує, що 05.08.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір про відступлення прав вимоги №05-08/21, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги за Договором позики №3221712849-66469 від 17.04.2021 року.
Зазначає, що 15.02.2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги за вищевказаним договором ТОВ «Кампсіс Лігал», яке 08.05.2023 року відступило його ТОВ «Дебт Форс». У подальшому, 02.09.2025 року ТОВ «Дебт Форс» відступило право вимоги за Договором позики №3221712849-66469 від 17.04.2021 року ТОВ «Коллект Центр».
Також, вказує, що 01.12.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір №1-12, відповідно до якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги за Договором про надання фінансових послуг №2107639949542 від 17.03.2021 року.
Зазначає, що 10.01.2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги за вищевказаним договором ТОВ «Коллект Центр».
Таким чином, вважає, що ТОВ «Коллект Центр» наділено правом грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_1 за обома вищезазначеними договорами.
Стверджує, що відповідачка ОСОБА_1 свої зобов`язання за договорами належним чином не виконала, у зв`язку з чим у неї виникла прострочена заборгованість за Договором позики №3221712849-66469 від 17.04.2021 року у розмірі 9831,40 грн., з яких: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) — 2000,00 грн.; заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами — 7831,40 грн., а також за Договором про надання фінансових послуг №2107639949542 від 17.03.2021 року у розмірі 71280,90 грн., з яких: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) — 4500,00 грн.; заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами — 66780,90 грн.
Зазначає, що враховуючи принципи розумності, співмірності та пропорційності, позивачем ТОВ «Коллект Центр» було прийнято рішення про зменшення розміру позовних вимог за Договором про надання фінансових послуг №2107639949542 від 17.03.2021 року до 34695,00 грн., з яких: 4500,00 грн. — заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 30195,00 грн. — заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами. У зв`язку із чим загальний розмір заявленої позивачем до стягнення заборгованості за двома договорами становить 44526,40 грн., з яких: 6500,00 грн. — заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 38026,40 грн. — заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами.
На основі викладеного, позивач ТОВ «Коллект Центр» просить стягнути з відповідачки ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за Договором позики №3221712849-66469 від 17.04.2021 року та Договором про надання фінансових послуг №2107639949542 від 17.03.2021 року у загальному розмірі 44526,40 грн; витрати зі сплати судового збору у розмірі 2662,40 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16000,00 грн.
В судове засідання, призначене на 21.07.2026 року, представник позивача ТОВ «Коллект Центр» - Скаско В.О. не з`явився, однак згідно з спрямованої до суду заяви просив суд провести розгляд справи у його відсутність; позов підтримав у повному обсязі та просив суд його задовольнити.
Крім цього, згідно зі спрямованої до суду відповіді на відзив представник позивача вказує, що умовами Договору про надання фінансових послуг №2107639949542 від 17.03.2021 року було передбачено нарахування процентів за кожен день фактичного користування кредитними коштами, а зазначений у договорі 16-денний строк є лише орієнтовним строком повернення кредиту, тоді як граничний строк кредитування становить один рік.
Стверджує, що посилання представника відповідачки Продан-Рокітської О.А. на можливість нарахування процентів виключно протягом 16 днів є безпідставним, оскільки остання, не повернувши кредит у визначений строк, продовжувала користуватися кредитними коштами, а умовами договору було передбачено збільшення процентної ставки у разі несвоєчасного виконання зобов`язань.
Представник позивача зауважує, що умовами Договору позики №3221712849-66469 від 17.04.2021 року передбачено нарахування після закінчення 14-денного строку кредитування процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України у погодженому сторонами розмірі, у зв`язку із чим вважає заявлену за цим договором заборгованість обґрунтованою.
Стверджує, що заявлені представником відповідачки витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн. є неспівмірними зі складністю справи та обсягом фактично виконаних адвокатом робіт, оскільки поданий відзив має формальний характер та не містить належного правового обґрунтування, а тому просить відмовити у стягненні таких витрат.
На основі викладеного представник позивача просить суд позов задовольнити в повному обсязі, а також стягнути з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16000,00 грн.
Відповідачка ОСОБА_1 та її представник – адвокат Жупинський М.А. в судове засідання, призначене на 21.07.2026 року, не з`явилися, хоча повідомлялися судом належним чином про дату, час та місце розгляду справи, клопотань про відкладення судового засідання від них до суду не надходило, а тому суд приходить до висновку про можливість проведення розгляду даної цивільної справи у їх відсутність.
При цьому, згідно зі спрямованим до суду відзивом представник відповідачки вказує, що Договором позики №3221712849-66469 від 17.04.2021 року визначено строк користування кредитними коштами тривалістю 14 днів — з 17.04.2021 року до 01.05.2021 року включно.
Стверджує, що відповідно до графіка розрахунків загальна вартість кредиту за вказаним договором становила 2546,00 грн., з яких 2000,00 грн. — сума кредиту та 546,00 грн. — проценти, нараховані за погоджений сторонами строк кредитування. 
Зазначає, що проценти за користування кредитними коштами можуть нараховуватися лише в межах погодженого сторонами строку кредитування, а після його закінчення до правовідносин сторін підлягають застосуванню положення ч. 2 ст. 625 ЦК України як міра відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання.
Крім цього, вважає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів фактичного перерахування ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» відповідачці кредитних коштів у розмірі 2000,00 грн.
Також вказує, що відповідно до паспорта споживчого кредиту за Договором про надання фінансових послуг №2107639949542 від 17.03.2021 року строк кредитування становив 15 днів, а процентна ставка — 2 % за кожен день користування кредитними коштами.
А тому, стверджує, що проценти за користування кредитом могли бути нараховані лише в межах погодженого сторонами 15-денного строку кредитування та становлять 1350,00 грн.
Крім цього, зауважує, що матеріали справи не містять доказів звернення відповідачки до кредитодавця з проханням про продовження строку кредитування та погодження сторонами нової дати повернення кредиту, а тому нарахування процентів після закінчення первісного строку кредитування вважає безпідставним. 
Також, зазначає, що наданий позивачем лист ТОВ «Вей Фор Пей» не є первинним документом бухгалтерського обліку та, на думку представника відповідачки, не підтверджує належним чином перерахування кредитних коштів саме відповідачці ОСОБА_1 . 
Представник відповідачки стверджує, що заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 16000,00 грн. є неспівмірними зі складністю справи, обсягом виконаних адвокатом робіт та витраченим часом, а тому просить відмовити в їх стягненні.
На основі викладеного представник відповідачки ОСОБА_1 – адвокат Жупинський М.А. просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, а також стягнути з ТОВ «Коллект Центр» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 квітня 2026 року було відкрито спрощене провадження у справі №727/5065/26 (провадження №2/727/2040/26) за позовом ТОВ «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості; справу призначено за правилами спрощеного позовного провадження до судового засідання на 11 травня 2026 року.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 травня 2026 року було поновлено представнику позивача ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» - Ткаченко М.М. строк на звернення до суду з клопотанням про витребування доказів; клопотання представника позивача ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» - Ткаченко М.М. про витребування доказів по вищевказаній цивільній справі було задоволено частково.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 червня 2026 року було задоволено клопотання представника позивача ТОВ «Коллект Центр» – Хмельницького А.М. про участь у судовому засіданні по вищезазначеній цивільній справі в режимі відеоконференції.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, а також процесуальні документи, спрямовані сторонами до суду, вважає, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають до задоволення частково.
Так, судом встановлено, що 17.04.2021 року між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено Договір позики №3221712849-66469 «Проста позика» в електронній формі шляхом підписання відповідачкою договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором «F6UF3P2V», відповідно до умов якого відповідачці було надано кредит у розмірі 2000,00 грн. строком на 14 днів — з 17.04.2021 року до 01.05.2021 року включно, зі сплатою процентів у розмірі 1,95 % за кожен день користування кредитними коштами (а.с.22-27). 
Крім цього, пунктом 9.7 Договору позики №3221712849-66469 передбачено, що після закінчення строку дії договору проценти можуть нараховуватися згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України у розмірі, визначеному пунктом 9.4 договору, а саме 702 % річних (а.с.22-27).
При цьому, невід`ємними частинами вказаного договору є графік розрахунків (а.с.26-27), паспорт споживчого кредиту (а.с.44-46) та Правила про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» (а.с.63).
Відповідно до вищевказаного графіка розрахунків (а.с.26-27) загальний розмір платежу, який відповідачка мала сплатити не пізніше 01.05.2021 року, становив 2546,00 грн., з яких 2000,00 грн. — сума кредиту та 546,00 грн. — проценти за користування кредитом. 
При цьому, на виконання умов вищезазначеного Кредитного договору 17.04.2021 року через платіжну систему «Platon» на банківську картку № НОМЕР_1 було перераховано кредитні кошти у розмірі 2000,00 грн., що підтверджується відомостями про успішно проведену платіжну операцію №31865-66129-53774 (а.с.78) та інформаційною довідкою ТОВ «Платежі Онлайн» (а.с.99).
Таким чином, первісним кредитором - ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» виконано свої зобов`язання за договором, перерахувавши кредитні кошти на зазначену відповідачкою банківську картку.
При цьому, як убачається з наданого первісним кредитором розрахунку заборгованості, у період з 01.05.2021 року по 12.05.2021 року відповідачка здійснила платежі на загальну суму 810,00 грн., з яких 720,00 грн. кредитором зараховано як плату за продовження строку користування кредитом, а 90,00 грн. — у рахунок погашення нарахованих процентів, однак, оскільки основна сума кредиту відповідачкою повернута не була, станом на 05.08.2021 року заборгованість за договором становила 2534,00 грн., з яких 2000,00 грн. — заборгованість за основною сумою кредиту та 534,00 грн. — заборгованість за процентами (а.с.111-112).
05.08.2021 року між первісним кредитором - ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір №05-08/21 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників, зазначених у Реєстрі боржників (а.с.30-31).
На виконання Договору №05-08/21 сторонами підписано Акт прийому-передачі Реєстру боржників від 05.08.2021 року, згідно з яким до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за Договором позики №3221712849-66469 у розмірі 2534,00 грн, з яких 2000,00 грн — заборгованість за тілом кредиту та 534,00 грн — заборгованість за процентами (а.с.34-37), а виконання новим кредитором зобов`язань щодо оплати придбаних прав вимоги підтверджується платіжним дорученням №315590001 від 24.12.2021 року (а.с.33) та листом від 12.05.2023 року про уточнення призначення платежу (а.с.33 зворот).
Згідно з розрахунком ТОВ «Вердикт Капітал», після переходу до нього права вимоги за вказаним договором на заборгованість відповідачки продовжували нараховуватися проценти, внаслідок чого станом на 15.02.2023 року розмір заборгованості становив 13571,00 грн., з яких 2000,00 грн — заборгованість за тілом кредиту та 11571,00 грн. — заборгованість за процентами (а.с.18). 
15.02.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Кампсіс Фінанс» було укладено Договір №15-02/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило новому кредитору права вимоги до боржників, зазначених у відповідному Реєстрі боржників (а.с.68-70). 
При цьому, на виконання вищевказаного Договору №15-02/23 ТОВ «Кампсіс Фінанс» прийняло Реєстр боржників, згідно з витягом з якого до нього перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за Договором позики №3221712849-66469 у загальному розмірі 13571,00 грн, з яких 2000,00 грн — заборгованість за основним зобов`язанням та 11571,00 грн — заборгованість за нарахованими процентами (а.с.73, 75-77), а проведення розрахунків між сторонами підтверджується Актом зарахування зустрічних однорідних вимог від 27.02.2023 року (а.с.74).
08.05.2023 року між ТОВ «Кампсіс Фінанс» та ТОВ «Дебт Форс» було укладено Договір №08-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «Кампсіс Фінанс» відступило ТОВ «Дебт Форс» права вимоги до боржників, зазначених у Реєстрі боржників (а.с.80-81). 
При цьому, на виконання вищевказаного Договору №08-05/23 ТОВ «Дебт Форс» прийняло Реєстр боржників, згідно з витягом з якого до нього перейшло право вимоги до відповідачки ОСОБА_1 за Договором позики №3221712849-66469 у розмірі 13571,00 грн, з яких 2000,00 грн — заборгованість за основним зобов`язанням та 11571,00 грн — заборгованість за процентами (а.с.88-91), а оплату придбаних прав вимоги підтверджено платіжною інструкцією №393720004 від 23.10.2023 року (а.с.85).
Згідно здійсненого ТОВ «Дебт Форс» розрахунку вбачається, що в період із 08.05.2023 року до 02.09.2025 року в рахунок погашення заборгованості за процентами було сплачено 3739,60 грн, у зв`язку із чим залишок заборгованості станом на 02.09.2025 року становив 9831,40 грн, з яких 2000,00 грн — заборгованість за тілом кредиту та 7831,40 грн — заборгованість за процентами (а.с.20). 
02.09.2025 року між ТОВ «Дебт Форс» та позивачем ТОВ «Коллект Центр» було укладено Договір №02-09/25 (ДФ-КЦ) про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Дебт Форс» відступило позивачу права грошової вимоги до боржників, зазначених у Реєстрі боржників (а.с.92-93). 
При цьому, передання прав вимоги за вищевказаним Договором підтверджується актами прийому-передачі Реєстру боржників у друкованому та електронному вигляді (а.с.101), а проведення розрахунків між сторонами — Актом зарахування зустрічних однорідних вимог від 02.09.2025 року (а.с.100). 
Згідно з вищевказаним витягом із Реєстру боржників до Договору №02-09/25 (ДФ-КЦ) до ТОВ «Коллект Центр» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за Договором позики №3221712849-66469 у загальному розмірі 9831,40 грн, з яких 2000,00 грн — заборгованість за тілом кредиту та 7831,40 грн — заборгованість за процентами (а.с.102-104). 
Відповідно до наданого позивачем ТОВ «Коллект Центр» розрахунку станом на 12.03.2026 року після набуття позивачем права вимоги нових платежів та нарахувань за вказаним договором не здійснювалося, а розмір заборгованості залишився незмінним і становив 9831,40 грн. (а.с.21). 
Крім цього, судом встановлено, що 17.03.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено Договір про надання фінансових послуг №2107639949542 шляхом підписання відповідачкою електронного договору та анкети-заяви електронним підписом одноразовим ідентифікатором «G2» (а.с.12, 122-124, 125).
Відповідно до умов вищевказаного Кредитного договору (а.с.122-124) та анкети-заяви (а.с.125) відповідачці було надано кредит у розмірі 4500,00 грн, орієнтовний строк повернення якого становив 16 днів, граничний строк кредитування — один рік, а процентна ставка за умови своєчасної сплати процентів — 2 % за кожен день користування кредитними коштами. У разі прострочення виконання зобов`язань умовами договору передбачалося поетапне збільшення процентної ставки.
При цьому, згідно з п.1.2 вищевказаного Договору про надання фінансових послуг №2107639949542 від 17.03.2021 року вбачається, що кредит надається на строк, зазначений у заяві-анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору та є невід`ємною його частиною
Відповідно до спрямованих до суду позивачем паспорту споживчого кредиту (а.с.10-11) та графіку платежів (а.с.9) вбачається, що строк кредитування становить 16 днів (до 01.04.2021 року).
При цьому, згідно з вищевказаним графіком платежів загальна сума, яку відповідачка мала сплатити за результатами виконання договору протягом первісного строку кредитування, становила 5940,00 грн., з яких 4500,00 грн. — сума кредиту та 1440,00 грн.— проценти за користування кредитними коштами (а.с.9).
На виконання умов Договору про надання фінансових послуг №2107639949542 через платіжний сервіс ТОВ «ФК «Вей Фор Пей» 17.03.2021 року о 13 год. 17 хв. на банківську картку № НОМЕР_2 було перераховано кредитні кошти у розмірі 4500,00 грн. Відповідно до наданої платіжною установою інформації емітентом вказаної картки є АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.15).
При цьому, з наданого позивачем суду розрахунку первісного кредитора - ТОВ «Служба миттєвого кредитування» вбачається, що відповідачкою 30.03.2021 року було здійснено платіж у розмірі 1260,00 грн., а 15.04.2021 року — платіж у розмірі 1440,00 грн. Вказані кошти в загальному розмірі 2700,00 грн були зараховані кредитором у рахунок погашення нарахованих процентів, тоді як сума основного боргу в розмірі 4500,00 грн. залишилася непогашеною (а.с.16-17).
Крім цього, згідно з вищевказаного розрахунку первісного кредитора вбачається, що станом на 30.11.2021 року заборгованість за вищезазначеним Договором про надання фінансових послуг №2107639949542 становила 34695,00 грн., з яких 4500,00 грн. — заборгованість за тілом кредиту та 30195,00 грн — заборгованість за процентами (а.с.16-17).
01.12.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу №1-12, відповідно до умов якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників, зазначених у відповідному Реєстрі боржників (а.с.38-39). 
При цьому, на виконання вищевказаного Договору факторингу №1-12 від 01.12.2021 року ТОВ «Вердикт Капітал» прийняло Реєстр боржників, згідно з витягом з якого до нього перейшло право вимоги до відповідачки Продан-Рокітської за Договором №2107639949542 у розмірі 34695,00 грн, з яких 4500,00 грн — заборгованість за тілом кредиту та 30195,00 грн — заборгованість за процентами (а.с.52), а виконання зобов`язань з фінансування підтверджується платіжним дорученням №307600018 від 03.12.2021 року (а.с.43)
Відповідно до спрямованого до суду позивачем розрахунку ТОВ «Вердикт Капітал» після набуття права вимоги за період із 01.12.2021 року до 16.03.2022 року було додатково нараховано 36585,90 грн. процентів, у зв`язку із чим розмір заборгованості станом на 10.01.2023 року становив 71280,90 грн., з яких 4500,00 грн. — заборгованість за тілом кредиту та 66780,90 грн. — заборгованість за процентами (а.с.19).
10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та позивачем ТОВ «Коллект Центр» було укладено Договір №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило позивачу права грошової вимоги до боржників, зазначених у Реєстрі боржників (а.с.53-55). 
При цьому, на виконання вищевказаного Договору №10-01/2023 ТОВ «Коллект Центр» прийняло Реєстр боржників, згідно з витягом з якого до нього перейшло право вимоги до ОСОБА_2 за Договором №2107639949542 у розмірі 71280,90 грн., з яких 4500,00 грн. — заборгованість за тілом кредиту та 66780,90 грн. — заборгованість за процентами (а.с.61-67), а проведення розрахунків між сторонами підтверджується Актом зарахування зустрічних однорідних вимог від 28.02.2023 року (а.с.59-60).
Відповідно до наданого позивачем ТОВ «Коллект Центр» розрахунку станом на 12.03.2026 року загальний розмір заборгованості за Договором №2107639949542 становив 71280,90 грн. (а.с.67). 
Водночас, враховуючи принципи розумності, співмірності та пропорційності, позивач заявив до стягнення за цим договором 34695,00 грн., з яких 4500,00 грн. — заборгованість за тілом кредиту та 30195,00 грн. — заборгованість за процентами.
Таким чином, загальний розмір заявленої позивачем до стягнення заборгованості за двома вищевказаними договорами становить 44526,40 грн., з яких: за Договором позики №3221712849-66469 від 17.04.2021 року — 9831,40 грн., а за Договором про надання фінансових послуг №2107639949542 від 17.03.2021 року — 34695,00 грн.
При цьому, рішенням єдиного учасника ТОВ «Сільвер Інвестмент» №31/08-22 від 31.08.2022 року було змінено найменування товариства на ТОВ «Коллект Центр» зі збереженням ідентифікаційного коду юридичної особи 44276926 (а.с.109). 
Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). 
Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
При цьому, ЗУ «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання, відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Водночас норми статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію» відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму.
При цьому, як убачається з матеріалів справи, під час укладення Договору позики №3221712849-66469 від 17.04.2021 року відповідачкою було використано одноразовий ідентифікатор «F6UF3P2V» (а.с.22-27), а під час укладення Договору про надання фінансових послуг №2107639949542 від 17.03.2021 року — одноразовий ідентифікатор «G2» (а.с.122-124).
Зазначені одноразові ідентифікатори були використані як електронні підписи відповідачки та додані до відповідних електронних договорів, у зв`язку із чим суд вважає підтвердженим волевиявлення відповідачки ОСОБА_1 на укладення вказаних договорів.
За таких обставин суд приходить до висновку, що факт укладення відповідачкою обох договорів шляхом їх підписання електронними підписами одноразовими ідентифікаторами належним чином підтверджується дослідженими матеріалами справи.
При цьому, відповідно до ст.ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
При цьому, згідно з пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відступлення права вимоги по суті це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
Частиною 1 статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно статті 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
При цьому, досліджені судом договори відступлення прав вимоги та факторингу, акти приймання-передачі реєстрів боржників, витяги з відповідних реєстрів, а також докази проведення розрахунків між кредиторами у своїй сукупності підтверджують безперервний перехід права вимоги до відповідачки ОСОБА_1 за обома вищевказаними кредитними договорами, зокрема від первісних кредиторів до позивача ТОВ «Коллект Центр».
Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» набуло статусу нового кредитора у зобов`язаннях за Договором позики №3221712849-66469 від 17.04.2021 року та Договором про надання фінансових послуг №2107639949542 від 17.03.2021 року, а відтак має право вимагати від відповідачки виконання зобов`язань за вказаними договорами, однак виключно в тому обсязі та на тих умовах, які існували на момент переходу відповідних прав вимоги.
Разом із тим, суд не може погодитися з визначеним позивачем ТОВ «Коллект Центр» розміром заборгованості за вищевказаними кредитними договорами, виходячи з наступного.
Щодо розміру заборгованості за Договором позики №3221712849-66469 від 17.04.2021 року.
Так, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1054 ЦК України).
Тобто позичальник отримує від банку грошові кошти, власником яких він не був, та отримує можливість певний час правомірно не повертати надані грошові кошти. Натомість у позичальника виникає зобов`язання повернути грошові кошти у встановлений строк та сплатити визначені договором проценти за користування кредитом.
Отже, позичальник отримує «чужі» грошові кошти в борг, який зобов`язується повернути в майбутньому.
Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу частини другої статті 1057 цього Кодексу.
Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
При цьому, зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.
Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.
До аналогічного висновку прийшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05 квітня 2023 року по справі № 910/4518/16 (провадження № 12-16гс22).
Таким чином, передбачені кредитним договором проценти за користування кредитними коштами є платою за правомірне користування ними та можуть нараховуватися лише протягом погодженого сторонами строку кредитування, тоді як після його закінчення кредитор має право вимагати застосування наслідків прострочення виконання грошового зобов`язання, передбачених законом або належним чином погоджених сторонами як міра відповідальності.
При цьому, вищевказаним Договором позики №3221712849-66469 від 17.04.2021 року (а.с.22-27) визначено строк кредитування тривалістю 14 днів — до 01.05.2021 року включно, а згідно з графіком розрахунків загальна сума процентів, які підлягали сплаті за цей період, становила 546,00 грн., у зв`язку із чим загальний розмір передбаченого договором платежу складав 2546,00 грн., з яких 2000,00 грн — сума кредиту та 546,00 грн — проценти за користування ним.
Водночас пунктом 4.1.2 Договору передбачено, що питання про продовження строку користування кредитними коштами поза межами строку, визначеного пунктом 2.3 Договору, порушується позичальником шляхом направлення кредитодавцю відповідного звернення (клопотання) через особистий кабінет за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи, у порядку та на умовах, установлених пунктом 3.19 Договору (а.с.22-27).
Згідно з пунктами 3.19 та 4.2.3 вищевказаного Договору (а.с.22-27) таке продовження передбачало внесення позичальником установленої Тарифами плати, відсутність визначеної договором непогашеної заборгованості та задоволення кредитодавцем відповідного звернення позичальника шляхом прийняття відповідної оплати.
Разом з тим, на підтвердження здійснення відповідачкою відповідно пролонгації позивач не надав суду доказів направлення відповідачкою через особистий кабінет відповідного звернення (клопотання) та виконання інших передбачених пунктом 3.19 Договору умов, у зв`язку із чим саме по собі зарахування кредитодавцем сплачених відповідачкою коштів у розмірі 720,00 грн. (а.с.111-112) як плати за продовження строку кредитування не підтверджує належної пролонгації строку вищевказаного Кредитного договору.
При цьому, із вищевказаного наданого позивачем розрахунку (а.с.18) вбачається, що після закінчення погодженого сторонами строку кредитування ТОВ «Вердикт Капітал» за період із 17.05.2021 року до 23.02.2022 року додатково нарахувало на суму основного боргу 11037,00 грн. проценти за ставкою 1,95 % на день, що відповідає передбаченим пунктом 9.4 договору 702 % річних, унаслідок чого загальний розмір процентів було визначено у сумі 11571,00 грн. (а.с.22-27). 
Також, фактичного збільшення процентної ставки кредитором не здійснювалося, однак після 01.05.2021 року і до 23.02.2022 року така ставка застосовувалася вже не як плата за правомірне користування кредитом, а як визначений договором розмір відповідальності за прострочення грошового зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. (а.с.26).
При цьому, у пункті 6 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» в редакції Закону № 591-IX від 13 травня 2020 року, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин, інших ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 ЦК України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у вказаний період.
Тлумачення наведеної норми щодо звільнення споживача від відповідальності перед кредитодавцем за прострочення виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит свідчить, що вона поширюється на будь-які платежі, сплата яких передбачена за прострочення такого виконання (невиконання, часткове виконання). 
До аналогічного висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 03 червня 2026 року по справі № 757/8409/22-ц (провадження № 61-7284св24).
При цьому, вищевказаний Договір позики №3221712849-66469 від 17.04.2021 року за своєю правовою природою є договором про споживчий кредит, оскільки кредитні кошти були надані відповідачці як фізичній особі для задоволення особистих потреб, не пов`язаних із здійсненням підприємницької чи незалежної професійної діяльності, що підтверджується змістом договору (а.с.22-27) та паспортом споживчого кредиту (44-46).
Отже, на правовідносини сторін поширювалися положення пункту 6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про споживче кредитування», а тому відповідачка у період дії карантину була звільнена від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за цим договором, у тому числі від сплати процентів, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. 
За наведених обставин, суд приходить до висновку, що положення пункту 9.7 Договору про можливість нарахування після закінчення строку кредитування процентів у розмірі 702 % річних не могло бути застосоване у спірний період, оскільки умова договору не може скасовувати встановлене імперативною нормою закону звільнення споживача від відповідальності.
Таким чином, заявлений позивачем ТОВ «Коллект Центр» залишок процентної заборгованості у розмірі 7831,40 грн, сформований на підставі зазначених нарахувань, на переконання суду, не підлягає стягненню з відповідачки.
При цьому суд окремо зауважує, що наданий позивачем розрахунок заборгованості сформований неналежним чином, оскільки не розмежовує проценти за користування кредитом і проценти, нараховані відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, що унеможливлює перевірку правових підстав та правильності визначення заявленої суми 7831,40 грн., тоді як її відображення у реєстрах боржників підтверджує лише обсяг переданої вимоги, але не законність її формування.
За наведених обставин, суд вважає обґрунтованими та підтвердженими позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» за Договором позики №3221712849-66469 від 17.04.2021 року в частині стягнення 2546,00 грн., з яких 2000,00 грн. становить заборгованість за основною сумою кредиту, а 546,00 грн. — заборгованість за процентами.
Щодо розміру заборгованості за Договору про надання фінансових послуг №2107639949542 від 17.03.2021 року.
Так, відповідно до пункту 1.2 Договору про надання фінансових послуг №2107639949542 від 17.03.2021 року (далі – Договір) (а.с.122-124) вбачається, що кредит надається на строк, зазначений у заяві-анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього Договору та його невід`ємною частиною.
Згідно з пунктом 1.3 Договору вбачається, що орієнтовний строк повернення кредиту — 16 днів з моменту отримання кредиту. У разі сплати всіх нарахованих на дату такої сплати процентів, орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та становить 16 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів.
Пунктом 1.4 Договору передбачено, що проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування ним протягом фактичного строку користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування його суми, у такому розмірі: а) 2 % за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня, наступного за орієнтовним строком повернення кредиту, процентна ставка збільшується на 1,64 % порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4 а); в) починаючи з 15 дня, наступного за орієнтовним строком повернення кредиту, процентна ставка збільшується на 1,38 % порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4 б); г) починаючи з 30 дня, наступного за орієнтовним строком повернення кредиту, процентна ставка збільшується на 2,65 % порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4 в); д) тип процентної ставки — фіксована».
Крім того, пунктом 1.4.2 Договору визначено, що в разі, якщо сума кредиту залишається неповернутою після орієнтовного строку його повернення, проценти підлягають обов`язковій сплаті кожні 16 днів у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом.
Водночас пунктом 1.9 Договору встановлено граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору) 1 рік.
При цьому, пунктом 2.1.1.11 Договору товариству передбачено право здійснити автоматичне продовження строку дії кредитного договору на наступний термін за умови сплати позичальником (або за умови договірного списання) нарахованих за договором відсотків без оформлення/підписання будь-яких додаткових угод, звернень тощо.
Отже, безпосередньо у тексті Договору одночасно використано декілька різних понять: «орієнтовний строк повернення кредиту» тривалістю 16 днів, «наступний термін», на який може бути автоматично продовжено дію Договору, та «граничний строк кредитування» тривалістю один рік. 
Водночас вищевказаний Договір не містить окремого та однозначного положення про те, що встановлення граничного однорічного строку саме по собі означає безумовне нарахування процентів за користування кредитом протягом усіх 365 днів, незалежно від сплати позичальником процентів та здійснення передбаченого пунктом 1.3 Договору перерахунку строку.
При цьому, умови вищезазначеного Договору щодо строку кредитування та обсягу зобов`язань позичальника не повною мірою узгоджуються зі змістом інших документів, якими оформлено спірні кредитні правовідносини.
Так, відповідно до графіка платежів датою видачі кредиту визначено 17.03.2021 року, строк користування кредитом — 16 днів, а датою його повернення — 01.04.2021 року (а.с.9). 
Крім цього, вищевказаним Графіком (а.с.9) передбачено один платіж у загальному розмірі 5940,00 грн., з яких 4500,00 грн. — сума кредиту та 1440,00 грн. — проценти за користування кредитом. Будь-яких наступних платежів, періодів кредитування чи загальної вартості кредиту за умови користування ним протягом одного року графік платежів не визначає.
При цьому, аналогічні відомості містяться у паспорті споживчого кредиту, в якому строк кредитування визначено тривалістю 16 днів, а порядок повернення кредиту передбачає внесення одного платежу в розмірі 5940,00 грн. на шістнадцятий день із дати отримання коштів (а.с.10-11). 
Водночас у розділі паспорта споживчого кредиту щодо наслідків прострочення зазначено, що процентна ставка при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту - не застосовується, що не узгоджується з положеннями пункту 1.4 Договору про збільшення процентної ставки внаслідок неповернення кредиту в межах орієнтовного строку (а.с.10-11).
При цьому, у наданій суду позивачем заяві-анкеті одночасно зазначено, що орієнтовний строк повернення кредиту становить 16 днів із моменту його отримання, та вказано строк кредитування тривалістю 365 днів із правом дострокового повернення кредиту (а.с.125). 
Водночас розмір грошового зобов`язання відповідачки у заяві-анкеті визначено в сумі 4500,00 грн. - основного боргу та 1440,00 грн. - процентів (а.с.125), що відповідає саме 16 дням користування кредитними коштами за ставкою 2 % на день, а не їх використанню протягом 365 днів.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 ЗУ «Про споживче кредитування» (в редакції чинній на дату укладення кредитного договору) до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.
Інформація, що надається кредитодавцем споживачу, зазначена у частині другій цієї статті, має містити відомості про суму кредиту, строк кредитування, мету отримання та спосіб надання кредиту; (ч. 3 ст. 9 ЗУ «Про споживче кредитування»).
Частиною 5 статті 12 ЗУ «Про споживче кредитування» передбачено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. 
При цьому, будучи професійним учасником ринку фінансових послуг та самостійно формуючи договірну документацію, первісний кредитор ТОВ «Служба миттєвого кредитування», на переконання суду, допустив неоднозначне визначення строку кредитування: у Договорі одночасно зазначено орієнтовний строк повернення кредиту тривалістю 16 днів та граничний строк кредитування один рік, у графіку платежів і паспорті споживчого кредиту строк визначено у 16 днів, тоді як у заяві-анкеті поряд із 16-денним строком міститься також посилання на строк тривалістю 365 днів.
За наявності таких розбіжностей пересічний споживач, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, міг об`єктивно не усвідомлювати, що кредитодавець вважатиме погодженим нарахування процентів протягом 365 днів.
На переконання суду, така поведінка кредитодавця, який розробив та запропонував відповідачці відповідні договірні документи, не відповідає засадам добросовісності й розумності, а негативні наслідки допущеної ним неоднозначності не можуть покладатися на споживача, як слабшу сторону цих правовідносин.
При цьому, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 зазначила, що в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту за період після настання прострочення підлягають нарахуванню не проценти за користування кредитом відповідно до ст. 1048 ЦК України, а проценти за порушення грошового зобов`язання, передбачені ст. 625 ЦК України, у розмірі, встановленому законом або договором. При цьому можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування та їх розмір залежать від правової підстави такого нарахування. У зв`язку із цим судам необхідно шляхом тлумачення умов відповідного договору з`ясувати, чи погодили сторони нарахування процентів у певному розмірі як міри відповідальності за період після закінчення строку кредитування, чи передбачили лише проценти за правомірну поведінку позичальника, тобто за користування кредитом. У разі виникнення сумнівів підлягає застосуванню принцип «contra proferentem», відповідно до якого слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав.
За наведених обставин, з огляду на неоднозначність сформульованих кредитодавцем умов щодо строку кредитування та беручи до уваги наведені вище правові висновки Великої Палати Верховного Суду, суд приходить до висновку, що погоджений сторонами строк користування кредитними коштами становив 16 днів.
Таким чином, стягненню підлягають лише проценти, нараховані за 16 днів користування кредитом. Проценти, нараховані після закінчення цього строку, стягненню не підлягають, оскільки позивач не довів правомірності їх нарахування.
При цьому, сума процентів за один день користування вищевказаним кредитом становить 90,00 грн. (4500,00 х 0,02).
За період із 17.03.2021 року по 30.03.2021 року включно, тобто за 14 днів, проценти відповідачки за користування кредитом становили 1260,00 грн. (90,00 х 14 днів). 
Вказану суму відповідачка сплатила 30.03.2021 року, у зв`язку із чим відповідно до пункту 1.3 Договору строк повернення кредиту було перераховано на наступні 16 днів — із 31.03.2021 року по 15.04.2021 року включно (а.с.16–17).
За зазначені 16 днів проценти становили 1440,00 грн. (90,00 х 16 днів), які відповідачка сплатила 15.04.2021 року (а.с.16–17). 
Відтак строк повернення кредиту було повторно перераховано на наступні 16 днів — із 16.04.2021 року по 01.05.2021 року включно.
За останній 16-денний період проценти за користування кредитними коштами становили 1440,00 грн. (90 х 16 днів). 
Доказів сплати відповідачкою зазначених процентів та повернення основної суми кредиту матеріали справи не містять.
Таким чином, позивачем доведено наявність у відповідачки заборгованості за Договором про надання фінансових послуг №2107639949542 від 17.03.2021 року в розмірі 5940,00 грн., з яких 4500,00 грн. — заборгованість за основною сумою кредиту та 1440,00 грн. — проценти за користування кредитними коштами.
За наведених обставин, судом встановлено, що заборгованість відповідачки за Договором позики №3221712849-66469 від 17.04.2021 року становить 2546,00 грн., а за Договором про надання фінансових послуг №2107639949542 від 17.03.2021 року — 5940,00 грн. Відтак загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача за двома договорами, становить 8486,00 грн.
При цьому, посилання представника відповідачки на неотримання нею кредитних коштів за спірними договорами суд вважає безпідставними, оскільки такі доводи спростовуються витребуваними ухвалою суду виписками АТ КБ «ПриватБанк», якими підтверджено належність відповідних карткових рахунків Продан- ОСОБА_3 та зарахування на них 17.03.2021 року кредитних коштів у розмірі 4500,00 грн., а 17.04.2021 року — у розмірі 2000,00 грн. (а.с.195-198).
Водночас, щодо розподілу судових витрат між сторонами, в тому числі й щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.
Так, відповідно до чч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються, зокрема, з витрат пов`язаних з розглядом справи. Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно положень частин 1-4 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
У рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 року №23-рп/2009 щодо офіційного тлумачення статті 59 Конституції України, яка гарантує право на професійну правничу допомогу, зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.
До аналогічного висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 19 червня 2024 року по справі № 357/7395/20 (провадження № 61-5063св).
Так, судом встановлено, що 01 липня 2024 року між Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено Договір про надання правової допомоги №01-07/2024, відповідно до умов якого адвокатське об`єднання зобов`язалося надавати позивачу правничу допомогу, а позивач — оплачувати надані послуги у розмірі, погодженому сторонами у відповідних заявках та актах про надання юридичної допомоги (а.с.114-116). 
Згідно із заявкою на надання юридичної допомоги №935 від 02.02.2026 року (а.с.120) та витягом з Акта №19 про надання юридичної допомоги від 27.02.2026 року (а.с.121) АО «Лігал Ассістанс» надало ТОВ «Коллект Центр» правничу допомогу у цій справі на загальну суму 16000,00 грн., з яких: 4000,00 грн. — надання усної консультації з вивченням документів (тривалістю дві години), та 12000,00 грн. — складання позовної заяви про стягнення заборгованості (тривалістю чотири години).
Разом із тим, проаналізувавши надані позивачем докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 16000,00 грн., а також врахувавши наведені представником відповідачки заперечення щодо розміру понесених позивачем витрат з правничої допомоги, суд дійшов висновку, що заявлений позивачем розмір таких витрат є неспівмірним зі складністю цієї справи, обсягом фактично виконаних представником позивача робіт, часом, необхідним для їх виконання, та не повною мірою відповідає критеріям розумності й співмірності судових витрат.
При цьому суд враховує, що хоча ця справа передбачала дослідження двох кредитних договорів, розрахунків заборгованості та документів щодо переходу прав вимоги, вона не належить до категорії складних справ, не потребувала проведення судових експертиз, допиту свідків, залучення спеціалістів, формування нової чи виключної правової позиції або виконання значного обсягу іншої юридичної та технічної роботи. Предметом спору є стягнення заборгованості за кредитними договорами, а позовна заява ґрунтується переважно на письмових доказах, які перебували у розпорядженні позивача.
Крім того, зазначена в акті послуга з надання усної консультації з вивченням документів за своїм змістом частково охоплюється роботою зі складання позовної заяви, оскільки підготовка такого процесуального документа об`єктивно передбачає попереднє вивчення кредитних договорів, розрахунків заборгованості, документів щодо відступлення прав вимоги та визначення правової позиції позивача. 
Таким чином, окреме визначення вартості консультації в розмірі 4000,00 грн. та складання позовної заяви в розмірі 12000,00 грн. призводить до часткового повторного врахування однієї й тієї самої підготовчої роботи.
Також суд ураховує, що фактично надана позивачу правнича допомога, зазначена у заявці та акті, обмежувалася консультацією і складанням позовної заяви, тоді як участь представника позивача в судових засіданнях, підготовка ним інших процесуальних документів або виконання додаткових робіт до заявленої суми витрат не включені.
За таких обставин, ураховуючи характер спірних правовідносин, складність справи, зміст і обсяг фактично виконаних представником позивача робіт, часткове дублювання зазначених у акті послуг, а також заперечення представника відповідачки, суд, керуючись критеріями співмірності, обґрунтованості та пропорційності, визначеними ст.137 та ч.3 ст.141 ЦПК України, дійшов висновку, що заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 16000,00 грн. не підлягають покладенню на відповідачку в повному обсязі, а обґрунтованим і співмірним зі складністю справи та обсягом наданої правничої допомоги є їх розмір у сумі 7000,00 грн.
Крім цього, судом встановлено, що 10 квітня 2026 року між відповідачкою ОСОБА_1 та адвокатом Жупинським М.А. було укладено Договір №10/04-26 про надання правової допомоги, відповідно до умов якого адвокат зобов`язався надати відповідачці правничу допомогу у цій справі, а саме скласти та подати до Шевченківського районного суду м. Чернівців відзив на позовну заяву ТОВ «Коллект Центр». Сторонами погоджено фіксований розмір гонорару адвоката за надання вказаної правничої допомоги в сумі 6000,00 грн. (а.с.150-152).
Відповідно до Акта приймання-передачі виконаних робіт до Договору №10/04-26 адвокатом Жупинським М.А. було надано відповідачці правничу допомогу у вигляді складання та подання відзиву на позовну заяву у справі №727/5065/26, вартість якої визначено в розмірі 6000,00 грн. (а.с.153).
При цьому, проаналізувавши надані відповідачкою докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн., суд дійшов висновку, що заявлений розмір таких витрат не повною мірою відповідає складності цієї справи, обсягу фактично виконаної адвокатом роботи та часу, об`єктивно необхідному для її виконання.
При цьому суд ураховує, що хоча справа стосувалася стягнення заборгованості за двома кредитними договорами та потребувала дослідження їх умов і розрахунків заборгованості, вона не належить до категорії складних справ.
Крім того, згідно з вищевказаним Договором та Актом фактично надана адвокатом правнича допомога обмежувалася складанням і поданням одного процесуального документа — відзиву на позовну заяву. Інших послуг, зокрема участі адвоката у судових засіданнях, підготовки додаткових пояснень, заперечень чи інших процесуальних документів, до заявленого розміру витрат не включено. 
Водночас подані документи не містять відомостей про фактичну кількість часу, витраченого адвокатом на підготовку відзиву, та окремої вартості кожної виконаної ним роботи.
За таких обставин, ураховуючи характер спірних правовідносин, складність справи, зміст та обсяг фактично виконаної адвокатом роботи, а також заперечення представника позивача, суд, керуючись критеріями обґрунтованості, співмірності та пропорційності, дійшов висновку, що заявлені відповідачкою витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн. не підлягають покладенню на позивача в повному обсязі, а обґрунтованим і співмірним зі складністю справи та обсягом наданої правничої допомоги є їх розмір у сумі 4000,00 грн.
Частиною 2 статті 141 ЦПК України, передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на вищевикладене, позовні вимоги позивача ТОВ «Коллект Центр» були задоволені судом частково, зокрема в розмірі 8486,00 грн., що становить 19%.
Таким чином, на підставі ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, в тому числі й витрати на правничу допомогу підлягають зменшенню пропорційно задоволеним позовним вимогам.
Враховуючи викладене, розмір витрат на правничу допомогу, що були понесені позивачем підлягають зменшенню пропорційно задоволеним позовним вимогам та становлять 1330,00 грн. (7000 х 19%).
Водночас, розмір витрат на правничу допомогу, які були понесені відповідачкою ОСОБА_1 також підлягають зменшенню, на підставі ч.2 ст.141 ЦПК України, та становлять враховуючи часткове задоволення позову судом – 3240,00 (4000 х 81%).
Частиною 10 ст.141 ЦПК України передбачено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
На підставі зазначеного, позивач має компенсувати на користь відповідачки різницю суми витрат на правничу допомогу у розмірі 1910,00 грн. (3240,00 – 1330,00).
З урахуванням вищевикладеного та фактичних обставин справи, виходячи із принципу розумності і справедливості, враховуючи реально надані адвокатом послуги, а також враховуючи вимоги ч.10 ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідною та доведеною компенсацію судових витрат на правову допомогу у цій справі, що має здійснити позивач ТОВ «Коллект Центр» на користь відповідачки ОСОБА_1 в сумі 1910,00 грн. 
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29.
Проаналізувавши вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – слід задовольнити частково.
Крім цього, з відповідачки ОСОБА_1 , на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, слід стягнути на користь позивача сплачений останніми при подачі позову до суду судовий збір у розмірі 505,86 грн. (2662,4 х 0,19).
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-83, 130, 131, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В: 
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (код ЄДРПОУ: 44276926, місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306) заборгованість у загальному розмірі 8486,00 (вісім тисяч чотириста вісімдесят шість) гривень, а саме: за Договором позики №3221712849-66469 від 17 квітня 2021 року у розмірі 2546,00 (дві тисячі п`ятсот сорок шість) гривень, з яких: 2000,00 (дві тисячі) гривень – заборгованість за тілом кредиту; 546,00 (п`ятсот сорок шість) гривень – заборгованість за процентами за користування кредитом; за Договором про надання фінансових послуг №2107639949542 від 17 березня 2021 року у розмірі 5940,00 (п`ять тисяч дев`ятсот сорок) гривень, з яких: 4500,00 (чотири тисячі п`ятсот) гривень – заборгованість за тілом кредиту; 1440,00 (одна тисяча чотириста сорок) гривень – заборгованість за процентами за користування кредитом.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (код ЄДРПОУ: 44276926, місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306) сплачений позивачем при зверненні до суду з позовом судовий збір у розмірі 505,86 (п`ятсот п`ять) гривень (вісімдесят шість) копійок.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (код ЄДРПОУ: 44276926, місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) понесені відповідачкою витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1910,00 (одна тисяча дев`ятсот десять) гривень, як різницю витрат на професійну правничу допомогу, понесених сторонами.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
З повним текстом рішення суду учасники справи можуть ознайомитись 24 липня 2026 року.

СУДДЯ: