ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

14 липня 2026 року  	Справа № 160/5219/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу 
за позовом ОСОБА_1 
до 
ІНФОРМАЦІЯ_1 
про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, 
ВСТАНОВИВ:
05.03.2026 року через систему «Електронний суд» до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , в особі його структурного підрозділу — ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ), що полягає у невнесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформації та Єдиного електронного реєстру військовозобов`язаних «Оберіг» про виключення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , з військового обліку на підставі досягнення граничного віку перебування в запасі;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 через свій структурний підрозділ — ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) актуалізувати дані у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів стосовно ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), а саме: змінити статус «військовозобов`язаний» на статус «виключений з військового обліку» на підставі досягнення граничного віку перебування в запасі згідно з п. 4 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскільки позивач у 2011 році був виключений з військового обліку у зв`язку з досягненням граничного віку перебування в запасі, то з цієї дати він є звільненим від виконання військового обов`язку як особа, що в силу закону вважається непридатною до проходження військової служби».
12.03.2026 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду залишено позов без руху, через невідповідність вимогам ст. ст. 160, 161 КАС України та встановлено позивачу строк для усунення недоліків.
На виконання вимог ухвали від 12.03.2026 року позивач усунув недоліки позовної заяви у встановлений судом строк.
20.03.2026 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) осіб.
15.04.2026 та 27.05.2026 року від позивача надійшли письмові пояснення.
29.05.2026 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду розгляд справи продовжено за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання та продовжено строк розгляду даної справи.
15.06.2026 року від позивача надійшли письмові пояснення.
23.06.2026 року судове засідання не проводилось відповідно до довідки секретаря судового засідання.
09.07.2026 року у судове засідання відповідач належним чином повідомлений про місце, дату та час розгляду справи, в судове засідання не прибув, від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, з урахуванням чого продовжено розгляд справи в порядку письмового провадження.
14.07.2026 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду продовжено строк розгляду даної справи.
Відповідач правом надання відзиву на позов не скористався, ухвалу про відкриття провадження по даній справі доставлено до електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд» - 20.03.2026 року, позов з додатками – 04.03.2026 року.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 у розділі 20 облікоково-послужної картки №1930 від 07.10.2003 року, виданої, замість військово-облікового документа, Краснолучським міськвоєнкомом Луганської області, наявний запис про виключенння з військового обліку за віком.
Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів позивач перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_3 .
16.12.2025 року позивач звертався до відповідача із заявою щодо внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформацію про виключення з військового обліку військовозобов`язаних позитвача , у зв`язку з досягненням граничного віку перебування в запасі.
Згідно листа начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 за вих. 1/вх./248 від 25.12.2025 року, за приписами п.6 ч.6 ст.37 Закону №2232-ХІІ (в редакції, чинній станом на 06.04.2011) виключенню з військового обліку у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки та відповідних органах інших військових формувань, підлягали громадяни України які раніше засудженні до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину. Разом з цим, положення Закону №2232-ХІІ в частині, що стосується виключення з військового обліку, в подальшому зазнавало змін. Так, Законом України №1169-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення проведення мобілізації» до ст.37 Закону №2232-ХІ1 було внесено зміни, згідно з якими п.6 ч.б даної норми Закону виключено. Тобто, з набранням чинності змінами до ч.б ст.37 Закону №2232-Х11, ОСОБА_1 , є таким, що підпадає під дію цього Закону і вважається військовозобов`язаним,який має бути призваний на військову службу під час мобілізації на особливий період. Таким чином, у зв`язку із внесенням змін у діюче законодавство України, військовозобов`язаного ОСОБА_1 , було автоматично поновлено в запасі, незалежно від того чи перебував він на військовому обліку чи ні, тобто повинен згідно з чинним законодавством перебувати на військовому обліку військовозобов`язаних.
Позивач вважає бездіяльність відповідача щодо невнесення відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів про виключення з військового обліку військовозобов`язаних відповідачем протиправною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби унормовані, Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ(далі - Закон №2232-ХІІ).
Відповідно до статті 1 Закону №2232-ХІІ військовий обов`язок - це захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Приписами частин 2-3 статті 1 Закону №2232-XII визначено, що військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина 5 статті 1 Закону № 2232-XII).
Відповідно до частини 9 статті 1 Закону № 2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний та воєнний час.
Згідно з пунктом 1 частини 10 статті 1 Закону № 2232-XII громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень призовника, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Статтею 2 Закону №2232-XII, зокрема передбачено, що виконання військового обов`язку в запасі полягає в дотриманні військовозобов`язаними порядку і правил військового обліку, проходженні зборів для збереження та вдосконалення знань, навичок і умінь, необхідних для виконання обов`язків військової служби в особливий період.
Відповідно до ч.1 ст. 27 Закону №2232-XII у запас Збройних Сил України та інших військових формувань зараховуються громадяни України, які придатні за станом здоров`я до проходження військової служби в мирний або воєнний час і не досягли граничного віку перебування в запасі. Вони перебувають на військовому обліку в відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки та відповідних органах інших військових формувань.
Частиною 2 статті 28 Закону №2232-XII (в редакції, чинній станом на 18.07.2010 року) було встановлено, що військовозобов`язані, які перебувають у запасі та мають військові звання рядового, сержантського і старшинського складу, поділяються на розряди за віком:
1) перший розряд - до 35 років;
2) другий розряд:
рядовий склад - до 40 років;
сержантський і старшинський склад: сержанти і старшини - до 45 років; прапорщики і мічмани - до 50 років.
При цьому ч. 4 ст. 28 Закону №2232-XII (в редакції, чинній станом на 18.07.2010р.) передбачено, що граничний вік перебування в запасі другого розряду є граничним віком перебування в запасі та у військовому резерві.
Водночас за приписами п.4 ч.6 ст.37 Закону №2232-XII (в редакції, чинній станом на 18.07.2010 р.) виключенню з військового обліку у районних (міських військових комісаріатах підлягають громадяни України, зокрема, які досягли граничного віку перебування в запасі.
Положення Закону №2232-XII в частині, що стосується граничного віку перебування військовозобов`язаних осіб в запасі, в подальшому зазнавало змін.
Так, Законами України №1169-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення проведення мобілізації» та №1604-VII «Про внесення змін до статті 28 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» до ст.28 Закону №2232-XII було внесено зміни, згідно з якими з 27.03.2014р. граничний вік військовозобов`язаних, які перебувають в запасі та мають військові звання рядового, сержантського і старшинського складу другого розряду збільшено з 40 років до 50 років, а з 22.07.2014р. і станом на теперішній час з 50 років до 60 років.
Суд зазначає, що стаття 58 Конституції України чітко встановлює, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Якщо громадянина було законно виключено з військового обліку у 2011 році на підставі норм, що діяли на той момент, він повністю втратив статус військовозобов`язаного.
Набрання чинності Законами України №1169-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення проведення мобілізації» та №1604-VII «Про внесення змін до статті 28 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», якими було внесено зміни до ст.28 Закону №2232-XII, регулюють виключно ті правовідносини, що виникли після моменту їх ухвалення. Нові норми не можуть автоматично анулювати юридичні факти, які належним чином відбулися у минулому.
Чинне законодавство України містить чіткий та вичерпний перелік підстав для взяття громадян на військовий облік (ч. 2, 3, 5 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).
Процедура «поновлення» чи «відновлення» особи на обліку, яку раніше було саме виключено (а не знято), чинним законодавством не передбачена.
Виключення з військового обліку є остаточною дією, що припиняє військово-облікові обов`язки громадянина. Відповідно, будь-які заочні рішення ТЦК та СП щодо відновлення такого обліку є перевищенням владних повноважень.
Згідно з Законом України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», органи ТЦК та СП є верифікаторами та розпорядниками інформації реєстру. Вони зобов`язані вносити актуальні та правдиві відомості про правовий статус громадянина на основі наявних паперових документів.
Оскільки у позивача є чинна облікоково-послужна картка №1930 від 07.10.2003 року, видана, замість військово-облікового документа, Краснолучським міськвоєнкомом Луганської області із належним записом про виключення, ТЦК та СП не має права ігнорувати цей документ або самовільно змінювати статус особи в електронній базі даних.
Державні органи не можуть посилатися на зміну законодавства для того, щоб позбавити особу раніше визнаного та офіційно оформленого правового статусу.
Заочне (без відома особи та проведення передбачених процедур) відновлення на обліку слід визнати протиправною бездіяльністю та незаконними діями. 
Суд зобов`язує відповідачів скоригувати відомості в системі «Оберіг» відповідно до паперових оригіналів.
Дії базуються на помилковому змішуванні двох абсолютно різних правових процедур: «первинного/повторного взяття на облік» та «скасування чинного статусу виключеного з обліку».
Суд зазначає, що відповідачем застосовано редакції законів від 27.03.2014 та 22.07.2014 років до правовідносин, які виникли та повністю завершилися у 2011 році.
Особи, які зняті з обліку (наприклад, у зв`язку зі зміною місця проживання), підлягають повторному взяттю на облік.
Особи, які виключені з обліку, перестають бути військовозобов`язаними. Стаття 37 чинного Закону містить вичерпний перелік підстав для взяття на облік. Жоден пункт цієї статті не передбачає можливості повторного взяття на облік особи, яку раніше було виключено за рішенням самого ТЦК. Заочне або примусове «відновлення» статусу військовозобов`язаного є протиправним самоправством органу ТЦК.
Крім того, відповідно до практики ЄСПЛ, яка є джерелом права в Україні (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики ЄСПЛ»), принцип правової визначеності передбачає, що особа може покладатися на остаточність рішень державних органів.
Раптове, одностороннє та заочне скасування державним органом статусу «виключений з обліку» через зміну політики держави чи редакції закону є прямим порушенням права особи на мирне володіння своїм майном та особисту безпеку (в контексті стабільності її правового статусу).
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а за змістом ст. 90 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.
Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
Відповідно до ч.1 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 1064,96 грн., що документально підтверджується платіжною інструкцією № 9ABA-CP7C-BHM6-4HEA від 13.03.2025 року.
Враховуючи, що адміністративний позов задоволено, судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду підлягає стягненню в сумі 1064,96 грн., бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст. 139, 243-246,257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 
УХВАЛИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю. 
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , в особі його структурного підрозділу - ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ), що полягає у невнесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформації та Єдиного електронного реєстру військовозобов`язаних «Оберіг» про виключення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , з військового обліку на підставі досягнення граничного віку перебування в запасі.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_5 через свій структурний підрозділ - ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) актуалізувати дані у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів стосовно ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), а саме: змінити статус «військовозобов`язаний» на статус «виключений з військового обліку» на підставі досягнення граничного віку перебування в запасі згідно з п. 4 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1064,96 грн. (одна тисяча шістдесят чотири гривні дев`яносто шість копійок) за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя М.В. Дєєв