Справа № 139/547/26 
Провадження № 1-кп/139/29/25 

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2026 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючої – судді ОСОБА_1 ,
з участю сторін провадження:
процесуального прокурора ОСОБА_2 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
та секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Муровані Курилівці кримінальне провадження про обвинувачення  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Деребчин Шаргородського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, непрацюючого, в силу п. 2-1 ст. 89 КК України раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України,
у с т а н о в и в:
Постановою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 11 квітня 2022 у справі № 130/334/22 ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 17 тисяч гривень з позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік.
Постановою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 25 червня 2025 у справі № 130/1553/25 ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, а саме: повторне протягом року керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі дві тисячі чотириста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 40800 гривень з позбавлення права керування транспортними засобами строком на п`ять років.
Постановою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 04 червня 2026 у справі № 130/1746/26 ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, а саме: повторне протягом року керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі дві тисячі чотириста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 40800 гривень з позбавлення права керування транспортними засобами строком на шість років.
Однак, ОСОБА_3 , достовірно знаючи про наявність вказаних постанов суду, які набрали законної сили, та будучи ознайомленим з ними, маючи реальну можливість виконувати рішення суду шляхом утримання від керування транспортними засобами, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в порушення ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» та ст. 129-1 Конституції України, відповідно до яких судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, ухилився від виконання постанов суду, що набрали законної сили, та 16 червня 2026 о 13 годині 53 хвилини керував автомобілем «ВАЗ-21112» (державний номерний знак НОМЕР_1 ) вулицею Центральна у селі Бердядка Могилів-Подільського (раніше – Мурованокуриловецького) району Вінницької області та був зупинений працівниками сектору реагування патрульної поліції Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області за порушення правил Дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року № 1306, які склали відносно нього протоколи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 121, ч. 5 ст. 121 та ч. 1 ст. 126 КУпАП і винесли постанови про накладення за цими статтями адміністративних стягнень.
Обвинувачений ОСОБА_3 повністю і беззаперечно визнав свою вину в умисному невиконанні судового рішення, що набрало законної сили, погодився на давання показань.
З урахуванням повного визнання вини у вчиненні вищенаведеного кримінального правопорушення, за відсутності заперечень та сумнівів, переконавшись у добровільності позиції обвинуваченого, враховуючи думку прокурора, потерпілого, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Дослідження доказів було обмежено допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, що характеризують його особу та письмових доказів щодо речових доказів.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 суду показав:
Йому достеменно відомо, що він ніколи не отримував права на керування транспортними засобами, але дозволяв собі керувати автомобілем. Його неодноразово було притягнуто до адміністративної відповідальності за керування ТЗ без відповідного права, в тому числі і за повторні аналогічні правопорушення. Так, останній раз його було притягнуто за ч. 5 ст. 126 КУпАП та накладено штраф і призначено шість років позбавлення права керування ТЗ. Однак, він 16 червня 2026 року вирішив поїхати автомобілем «ВАЗ-21112» (державний номерний знак НОМЕР_1 ) у село Бердядка Могилів-Подільського (раніше – Мурованокуриловецького) району Вінницької області, щоб відвезти відремонтований мобільний телефон своїй знайомій жінці, яка прикута до ліжка. Він розраховував, що у цьому селі не повинно бути поліцейських, а тому умисно сів за кермо. Але, не доїхавши метрів 500 до будинку знайомої, він був зупинений працівниками поліції, і вони склали кілька протоколів щодо нього, оскільки він порушив ПДР, в тому числі і за керування ТЗ особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.
Розглянувши справу в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що вина обвинуваченого в інкримінованому кримінальному правопорушенні доведена повністю і його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 382 КК України як умисне невиконанням постанови суду, що набрала законної сили.
Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Одним із адміністративних стягнень є позбавлення спеціального права, позбавлення наданого даному громадянинові права керування транспортними засобами що застосовується на строк до трьох років за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом або на строк до десяти років за систематичне порушення порядку користування цим правом (ст. 30 КУпАП).
Положеннями ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що особа, яка бажає отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії чи типу, зобов`язана пройти медичний огляд, підготовку або перепідготовку відповідно до типової навчальної програми, успішно скласти теоретичний і практичний іспити. Право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. При цьому, особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, забороняється керування транспортними засобами.
Постанова про накладення адміністративного стягнення є обов`язковою для виконання державними і громадськими органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами і громадянами (ст. 298 КУпАП).
Конституція України у ст. 129-1 встановлює, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Ці положення також відображені у статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», із уточненням по колу осіб, а саме: судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
У ч. 1 ст. 2 КК України зазначено, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.
Складом кримінального правопорушення визнається сукупність закріплених у кримінальному законі ознак, за наявності яких реально вчинене суспільно небезпечне діяння визнається злочином. Обов`язковими елементами складу будь-якого кримінального правопорушення є: об`єкт злочину, об`єктивна сторона злочину, суб`єктивна сторона злочину та суб`єкт злочину. Відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про те, що дії (бездіяльність) особи, поведінка якої оцінюється у даному конкретному випадку, не є кримінальним правопорушенням.
Об`єктивною стороною кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК, є умисне невиконання судового рішення, що набрало законної сили, і означає повне його ігнорування. Об`єктивна сторона зазначеного кримінального правопорушення також проявляється і в перешкоджанні виконанню судового рішення, що набрало законної сили, яке полягає в активній протидії його виконанню.
Згідно доктрини кримінального права суб`єкт цього кримінального правопорушення може бути як спеціальним, так і загальним. Тому питання про визнання особи суб`єктом цього кримінального правопорушення необхідно вирішувати диференційовано з урахуванням конкретних фактичних обставин кримінального провадження.
Суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК, може бути фізична особа не на користь якої ухвалено рішення суду та яку зобов`язано вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.
Таким чином, на думку суду, ОСОБА_3 як особа, яку позбавлено права керування транспортними засобами строком на шість років, зобов`язаний був утриматися від керування транспортними засобами принаймні протягом визначеного судом строку.
Однак, будучи достовірно усвідомленим, що він не має права керування транспортним засобом, оскільки він такого права не отримував, а судовим рішенням, що набрало законної сили, до нього застосоване адміністративне стягнення, яке має індивідуальний характер у виді позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк, 16 червня 2026 року (через менше ніж два тижні після накладення стягнення за повторне протягом року керування ТЗ особою, яка не має такого права) ОСОБА_3 умисно керував транспортним засобом для задоволення якихось своїх особистих потреб.
За таких обставин, суд переконаний, що ОСОБА_3 має нести відповідальність за ч. 1 ст. 382 КК України.
Відповідно до частин 1 і 2 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Обираючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, зокрема, що відповідно до класифікації злочинів, визначеної ст. 12 КК України, вчинене ОСОБА_3 діяння є кримінальним проступком.
Суд враховує також особу винного, зокрема, що за місцем свого проживання він характеризуються як такий, що із сусідами не спілкується, не користується у них авторитетом, безвідповідальний і недобросовісний, однак заяв та скарг на його поведінку не надходило, спиртними напоями він не зловживає (а.с. 30). ОСОБА_3 не звертався за медичною допомогою до нарколога чи психіатра (а.с. 29). Одночасно, ОСОБА_3 схильний до вчинення кримінальних правопорушень, про що свідчить Довідка МВС України від 22.06.2026 (а.с. 33-35), однак, попередні судимості погашені і в силу ст. 89 КК України він вважається особою, яка не має судимостей.
До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому суд відносить щире каяття в скоєному злочині та активне сприяння розкриттю злочину, які він виявляв і в ході досудового розслідування, і в ході судового розгляду справи.
Обставин, які б обтяжували для ОСОБА_3 покарання, не встановлено.
Згідно абзацу 17 ч. 1 ст. 368 КПК України, суд, ухвалюючи вирок, також приймає до відома досудову доповідь Жмеринського РВ філії ДУ «Центр пробації» у Вінницькій області з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого (а.с. 39-41). Відповідно до такої інформації служба пробації зробила висновок, що існує високий ризик вчинення ОСОБА_3 повторного злочину і дуже високий ризик небезпеки особи обвинуваченого для суспільства та окремих громадян.
На підставі викладеного, дотримуючись загальних засад призначення покарання, зокрема, принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд приходить до висновку, що необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, буде призначення менш тяжкого покарання, встановленого санкцією цієї частини статті у виді штрафу, а його розмір, з урахуванням процесуальної поведінки обвинуваченого, наявності пом`якшуючих покарання обставин та відсутність обставин, що обтяжують його, визначити як мінімальний, визначений санкцією інкримінованої частини статті кримінального закону. 
Обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у цьому кримінальному провадженні не обирався. Суд не вбачає підстав для обрання ОСОБА_3 запобіжного заходу на цьому етапі судового розгляду.
Вчинення ОСОБА_3 адміністративних правопорушень фіксувалися на відеореєстратор службового автомобіля та на нагрудні відеореєстратори працівників РПП СПД № 1 Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області, записи з яких було перенесено на два DVD-R-диски. Постановою слідчого від 19 червня 2026 року (а.с. 36-37) ці диски було визнано речовими доказами та долучено до матеріалів кримінального провадження. На підставі п. 7 ч. 9 ст. 100 КПК України ці докази слід залишити в матеріалах кримінального провадження. 
Цивільний позов по справі не заявлений.
Процесуальні витрати по даній справі відсутні.
Керуючись ст.ст. 349, 368, 369-371, 373, 374, 376, 395 КПК України, суд 
З А С У Д И В:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 382 КК України, та призначити покарання за ч. 1 ст. 382 КК України у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.
Речові докази: два DVD-R-диски, залишити в матеріалах кримінального провадження. 
Копію вироку негайно після його проголошення вручити сторонам. 
На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подано апеляцію до Вінницького апеляційного суду через Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: _____________