ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2026 року 	м. Полтава	Справа № 440/3590/26	

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді – Костенко Г.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Бюро економічної безпеки у м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, 

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Територіального управління Бюро економічної безпеки у м. Києві , в якій просила: 
- визнати протиправними дії Територіального управління Бюро економічної безпеки у місті Києві щодо визначення та виплати сум одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 без застосування прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028 грн;
- зобов`язати Територіальне управління Бюро економічної безпеки у місті Києві нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого абзацом 4 частини першої статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України" на 2024 рік від 09 листопада 2023 року №3460-IX у розмірі 3028 грн. 
Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідачем у 2024 році здійснювалось нарахування та виплата посадового окладу у розмірі меншому, ніж передбачено законодавчо, а саме: не з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2024, а з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів, у сумі 2102 грн, визначених законами України про Державний бюджет України на відповідні роки. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 28.05.2025 року такі дії відповідача визнані протиправними. Проте виплата одноразової грошової допомоги при звільненні здійснена з урахуванням прожиткового мінімуму 2102,00 грн. 
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 31.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, витребувано докази. 
06.04.2026 до суду надійшла заява представника відповідача щодо здійснення розгляду справи за правилами загального позовного провадження з викликом сторін. 
07.04.2026 позивач подала заперечення на заяву. 
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 01.07.2026 заперечення представника відповідача проти розгляду справи за правилами за правилами спрощеного позовного провадження залишено без задоволення. 
8.04.2026 до суду надійшла заява представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду. 
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 01.07.2026 в задоволенні клопотання відмовлено. 
15.04.2026 надійшов відзив, в якому представник проти позовних вимог заперечував та просив відмовити в їх задоволенні, зокрема зазначивши, що позивач працював у БЕБ у період з 29.06.2024 по 15.11.2024 та відносно неї застосовувалось нормативне регулювання грошового забезпечення відповідно до затвердженого штатного розпису, Умов та розмірів оплати праці і грошового забезпечення працівників Бюро економічної безпеки, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1068 від 06.10.2021 (далі по тексту також - Постанова №1068).
Відповідач стверджував, що оскільки служба в БЕБ є державною службою особливого характеру, яка врегульована спеціальним законодавством, розмір прожиткового мінімуму 2102 грн є застосовним до працівників органів БЕБ згідно законів України про Державний бюджет України на відповідні роки. 
17.04.2026 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій окрім доводів, аналогічних викладеним у позові, ОСОБА_1 зазначала, що порушення відповідача, які останній вважає правомірними, встановлені і Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 04.03.2025 року у справі №440/14175/24.
21.04.2026 до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких представник відповідача посилався на пропущений строк подання заперечення на відзив. 
18.03.2026 до суду надійшли додаткові пояснення ОСОБА_2 , в яких позивач навів аргументи, аналогічні викладеним у позовній заяві та відповіді на відзив.
24.03.2026 до суду надійшли заперечення на додаткові пояснення, в яких представник БЕБ навів аргументи, аналогічні викладеним у відзиві на позов та запереченнях на відповідь на відзив. 
05.07.2026 до суду надійшли додаткові пояснення позивача щодо відсутності пропуску строку звернення до суду з її боку. 
Справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до пункту 10 частини шостої статті 12 та частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини. 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 29.06.2024 по 15.11.2024 проходила службу в Територіальному управлінні Бюро економічної безпеки у місті Києві на посадах гласного штатного працівника, який має спеціальне звання Бюро економічної безпеки України.
Наказом Територіального управління Бюро економічної безпеки у місті Києві від 28.06.2024 №61-к/ДСК-ДП позивача з 29.06.2024 призначено на посаду старшого аналітика з посадовим окладом у розмірі 45193,00 грн.
Наказом Територіального управління Бюро економічної безпеки у місті Києві від 29.06.2024 №77-к/ДСК-ДП ОСОБА_1 з 01.07.2024 призначено на посаду начальника Управління з посадовим окладом у розмірі 51499,00 грн.
Відповідно до наказу Територіального управління Бюро економічної безпеки у місті Києві від 29.06.2024 №278-к/ДСК-ДП позивачу присвоєно спеціальне звання Бюро економічної безпеки України — лейтенант Бюро економічної безпеки України.
Наказом Територіального управління Бюро економічної безпеки у місті Києві від 31.07.2024 №161-к/ДСК ОСОБА_1 встановлено надбавку за вислугу років, розмір якої визначено з урахуванням стажу служби.
Наказом Територіального управління Бюро економічної безпеки у місті Києві від 14.11.2024 №207-к/ДСК-ДП позивача звільнено із займаної посади та зі служби в Бюро економічної безпеки України з 15.11.2024 за власним бажанням. Цим же наказом визначено вислугу років позивача на дату звільнення - 32 повних календарних роки. 
Під час проходження служби місячне грошове забезпечення позивача станом на 15.11.2024 складалося з посадового окладу в розмірі 51499,00 грн, окладу за спеціальним званням у розмірі 2024,00 грн, надбавки за вислугу років у розмірі 50 відсотків посадового окладу та окладу за спеціальним званням - 26761,50 грн, а також доплати за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці, у розмірі 10 відсотків посадового окладу - 5149,90 грн. Загальний розмір місячного грошового забезпечення становив 85434,40 грн. 
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 04.03.2025 у справі №440/14175/24, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 28.05.2025, визнано протиправними дії Територіального управління Бюро економічної безпеки у місті Києві щодо визначення та виплати ОСОБА_1 сум грошового забезпечення за 2024 рік без застосування прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028,00 грн. Відповідача зобов`язано нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення за 2024 рік, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028,00 грн.
На виконання зазначеного судового рішення Територіальним управлінням Бюро економічної безпеки у місті Києві здійснено перерахунок грошового забезпечення позивача. Як убачається з відзиву та доданих до нього платіжних документів, на користь ОСОБА_1 проведено виплати перерахованого грошового забезпечення, у тому числі платіжними інструкціями від 11.08.2025, 25.08.2025, 27.08.2025 та 12.06.2025. Загальна сума нарахувань за результатами відповідного перерахунку, за твердженням відповідача, становила 670387,20 грн, а з урахуванням раніше виплачених сум різниця склала 153454,05 грн. 
При звільненні позивачу підлягала виплаті одноразова грошова допомога за 32 повних календарних роки служби в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
29.08.2025 Територіальним управлінням Бюро економічної безпеки у місті Києві здійснено виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні за 32 роки служби. При її обчисленні відповідач виходив із місячного грошового забезпечення, розрахованого із застосуванням прожиткового мінімуму в розмірі 2102,00 грн.
Матеріалами справи підтверджується, що одноразова грошова допомога була нарахована виходячи із таких складових місячного грошового забезпечення: посадового окладу - 51499,00 грн, окладу за спеціальним званням - 2024,00 грн, надбавки за вислугу років - 26761,50 грн та доплати за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці, - 5149,90 грн. Розрахунковий розмір одноразової грошової допомоги становив 683475,20 грн, з якого після утримання податків і зборів позивачу перераховано відповідні кошти. 
Не погоджуючись із визначенням розміру одноразової грошової допомоги при звільненні із застосуванням прожиткового мінімуму в розмірі 2102,00 грн, позивач звернулася із заявою в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України у межах справи №440/15187/24.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 25.12.2025 дії Територіального управління Бюро економічної безпеки у місті Києві щодо визначення розміру одноразової грошової допомоги із застосуванням прожиткового мінімуму 2102,00 грн було визнано протиправними.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2026 зазначену ухвалу скасовано, у задоволенні заяви позивача відмовлено. Суд апеляційної інстанції виходив із того, що вимога про обчислення одноразової грошової допомоги із застосуванням прожиткового мінімуму в розмірі 3028,00 грн становить новий предмет спору та підлягає розгляду в окремому позовному провадженні. Копію постанови суду апеляційної інстанції позивач отримала 26.03.2026. 
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні без застосування прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028,00 грн, ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи, суд виходить з наступного. 
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.
Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Правові засади організації та діяльності Бюро економічної безпеки України, статус працівників Бюро, а також порядок проходження служби визначає Закон України «Про Бюро економічної безпеки України» від 28.01.2021 №1150-ІХ (далі по тексту також - Закон №1150-ІХ).
Згідно з частинами першою, другою статті 1 Закону №1150-IX Бюро економічної безпеки України - це центральний орган виконавчої влади, на який покладаються завдання щодо протидії правопорушенням, що посягають на функціонування економіки держави.
Відповідно до покладених завдань Бюро економічної безпеки України виконує правоохоронну, аналітичну, економічну, інформаційну та інші функції.
За приписами частини першої статті 14 Закону №1150-IX БЕБ України є юридичною особою публічного права та здійснює свої повноваження через центральний апарат і територіальні управління.
Територіальні управління Бюро економічної безпеки України є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням.
Структура, штатний розпис Бюро економічної безпеки України, положення про структурні підрозділи центрального апарату та територіальних управлінь, посадові інструкції працівників Бюро економічної безпеки України затверджуються Директором Бюро економічної безпеки України.
Гранична чисельність працівників центрального апарату і територіальних управлінь Бюро економічної безпеки України становить не більше 4 тисяч осіб.
З аналізу наведених вище правових норм слідує, що територіальні управління є складовою системи органу, що реалізує завдання щодо протидії правопорушенням, що посягають на функціонування економіки держави - Бюро економічної безпеки України.
Аналогічне регламентовано і пунктом 10 Положення про Бюро економічної безпеки України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.10.2021 №1068 (далі по тексту також - Положення).
Згідно зі статтею 19 Закону №1150-IX до працівників БЕБ України належать особи, які є гласними і негласними штатними працівниками, з числа осіб, які мають спеціальні звання, державні службовці та особи, які уклали трудовий договір з БЕБ України.
Частинами першою - третьою статті 31 Закону №1150-IX визначено, що заробітна плата працівників Бюро економічної безпеки України повинна забезпечувати достатні матеріальні умови для належного виконання ними службових обов`язків з урахуванням характеру, інтенсивності та небезпечності роботи, забезпечувати добір і закріплення у штаті Бюро економічної безпеки України кваліфікованих кадрів, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Особи, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби, інтенсивності та умов служби, кваліфікації.
Особливі умови та розміри оплати праці і грошового забезпечення працівників Бюро економічної безпеки України визначаються Кабінетом Міністрів України. Посадовий оклад осіб, які мають спеціальні звання, не може становити менше 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року.
Відповідно до частини третьої статті 31 Закону України «Про Бюро економічної безпеки України» Кабінетом Міністрів України Постановою від 06.10.2021 за №1068 затверджено Умови та розміри оплати праці і грошового забезпечення працівників Бюро економічної безпеки.
Згідно з пунктом 2 Умов №1068 посадові оклади осіб, які мають спеціальні звання БЕБ, визначаються шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, на відповідний коефіцієнт посадового окладу.
Отже, розмір посадового окладу, осіб, які мають спеціальні звання БЕБ визначається спеціальним законодавством, а саме: частиною третьою статті 31 Закону України №1150-IX та пунктом 2 Умов №1068.
З огляду на викладене у суду наявні підстави вважати, що спеціальним законом, який врегульовує діяльність БЕБ України та його територіальних підрозділів, встановлено, що посадовий оклад осіб, які мають спеціальні звання, не може становити менше 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а розмір посадового окладу особи, яка має спеціальне звання БЕБ, напряму залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року.
Згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2024 року дорівнює 3028 грн.
Одна в порушення вимог частини третьої статті 31 Закону №1150-ІХ та пункту 2 Умов №1068, у 2024 рокцівідповідачем протиправно здійснювалась виплата позивачу грошового забезпечення не виходячи з «прожиткового мінімуму для працездатних осіб», а з урахуванням «прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів в сумі 2102 гривні», визначеного Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік».
Слід зазначити, що незалежність Бюро економічної безпеки України гарантується визначеними Законом України №1150-ІХ та іншими законами України особливим порядком конкурсного відбору, призначення та звільнення Директора Бюро економічної безпеки України, його заступників, інших працівників, установленим законом порядком фінансування та матеріально-технічного забезпечення Бюро економічної безпеки України.
Однією з гарантій незалежності Бюро економічної безпеки України є створення необхідних умов для діяльності працівників БЕБ, їх правового, соціального захисту та побутового забезпечення.
З положень Закону №1150-ІХ та Умов №1068 слідує, що розмір посадового окладу осіб, які мають спеціальні звання БЕБ, визначається спеціальним законодавством, а саме: частиною третьою статті 31 Закону №1150-ІХ; пунктом 2 Умов №1068.
У даному випадку має місце колізія загальних та спеціальних норм, що врегульовують спірні правовідносини.
При наявності розбіжностей загальних і спеціальних (виняткових) норм, необхідно керуватися принципом Lex specialis (лат. - «спеціальний закон», «спеціальна норма»), відповідно до якого при розбіжності загального і спеціального закону діє спеціальний закон, а також принципом «Lex specialis derogat generali», суть якого зводиться до того, що спеціальний закон скасовує дію (для даної справи) загального закону; спеціальна норма має перевагу над загальною.
Така правова позиція є сталою та викладена, зокрема, у постановах Верховного суду від 25.05.2022 у справі № 120/1196/19-а, від 23.09.2025 у справа №380/5906/25, від 21.11.2025 у справі №500/7006/24, тощо.
У разі якщо норми нормативних актів рівної юридичної сили містять різні моделі правового регулювання, перевагу при застосуванні слід надавати тій нормі, яка регулює вужче коло суспільних відносин, тобто є спеціальною.
Саме такий підхід застосував Верховний Суд у постановах від 29.01.2019 у справі №807/257/14 та від 25.05.2022 у справі №120/1 196/19-а.
Крім того, про перевагу норм lex specialis над іншими загальними нормами зазначає у своїх рішеннях і Європейський суд з прав людини (пункт 69 рішення у справі «Ніколова проти Болгарії», заява № 7888/03, пункт 15 рішення у справі «Баранкевич проти росії», заява № 10519/03).
Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян урегульовано Законом України «Про прожитковий мінімум» №966-XIV від 15.07.1999, відповідно до статті 1 якого прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. До працездатних осіб відносяться особи, які не досягли встановленого законом пенсійного віку.
У змісті наведеної норми Закону України «Про прожитковий мінімум» закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, стосовно яких визначається прожитковий мінімум. «Працівники інших державних органів» до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо, не віднесені.
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.02.2025 у справі №400/5760/24, від 20.02.2025 у справі №420/3716/24.
Отже, за таким правовим підходом, при конкуренції норм необхідно застосовувати правило пріоритетності норм спеціального закону (lex specialis), тобто Закону №1150-ІХ та Умов №1068, а положення законів про Державний бюджет України на відповідні роки в частині застосовності для визначення посадових окладів прожиткового мінімуму у розмірі 2102 грн вважати загальними нормами (lex generalis).
Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць складає 2920 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів, - 2102 гривні.
Варто зазначити, що зміни до Закону України «Про Бюро економічної безпеки України» в частині, яка регламентує розмір окладу у спірний період, а також зміни до Закону України «Про прожитковий мінімум» щодо визначення прожиткового мінімуму не вносилися, що має наслідком відсутність законних підстав для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 01.01.2024 для цілей визначення посадового окладу осіб, які мають спеціальне звання БЕБ.
Водночас, закон України про Державний бюджет України на 2024 рік фактично змінив складову для визначення базового розміру посадового окладу осіб, які мають спеціальне звання БЕБ, що, на переконання суду, порушує гарантії незалежності вказаної категорії працівників БЕБ, одна з яких передбачена частиною першою статті 5 Закону №1150-ІX.
Закон України про Державний бюджет України на2024 рік не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні норми. Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів.
На такі аспекти законодавчого регулювання звернув увагу Конституційний Суд України у рішеннях від 09.07.2007 №6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та від 22.05.2008 №10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України).
Аналогічні правові висновки у подібних правовідносинах висловив Верховний Суд у постановах від 10.11.2021 у справі №400/2031/21, від 30.11.2021 у справі №360/503/21, від 02.06.2023 у справі №400/4904/21, від 13.07.2023 у справі №280/1233/22, від 24.07.2023 у справі № 280/9563/21, від 25.07.2023 у справі №120/2006/22-а, від 26.07.2023 у справі №240/2978/22, від 27.07.2023 у справі №240/3795/22.
У рішенні від 28.08.2020 №10-p/2020 Конституційний Суд України наголосив на тому, що скасування чи зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав i гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить статті 6, частині другій статті 19, статті 130 Конституції України.
Виходячи з того, що предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, що обумовлено положеннями пункту 1 частини другої статті 92 Основного Закону України, Конституційний Суд України в Рішенні від 27.02.2020 №3-p/2020 дійшов висновку, що Кодексом не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію a6o скасовувати їx, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України (абзац восьмий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-a сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного aбo множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
БЕБ України при звільненні позивача протиправно обчислено одноразову грошову допомогу при звільненні із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2102 грн.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо обчислення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги без застосування прожиткового мінімуму для працездатних осіб у 2024 році у розмірі 3028 грн.
Відповідно, захист порушених прав позивача також потребує зобов`язання відповідача вчинити дії, направлені на поновлення прав позивача, а саме: нарахувати та виплатити на користь позивачу одноразову грошову допомогу, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого абзацом 4 частини першої статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» від 09.11.2023 №3460-ІХ у розмірі 3028 грн, з урахуванням раніше виплачених сум.
Позивач при поданні позовної заяви сплатив судовий збір у розмірі 1331,20 грн.
Натомість судовий збір мав бути сплачений за ставкою 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, і, разом з тим, при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою ст. 4 Закону України "Про судовий збір", в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. 
З огляду на ухвалення рішення про задоволення позовних вимог суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1064,96 грн.
Керуючись статтями 6-9, 72-77, 211, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, 
У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Територіального управління Бюро економічної безпеки у м. Києві (вул. Німецька, 1/32, м. Київ, код ЄДРПОУ 45075262) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправними дії Територіального управління Бюро економічної безпеки у місті Києві щодо визначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні без застосування прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого абзацом 4 частини першої статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», у розмірі 3028,00 грн.
Зобов`язати Територіальне управління Бюро економічної безпеки у місті Києві провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого абзацом 4 частини першої статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» від 09.11.2023 №3460-ІХ, у розмірі 3028,00 грн, та здійснити виплату різниці з урахуванням фактично виплачених сум.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Територіального управління Бюро економічної безпеки у місті Києві на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 1064,96 грн (одна тисяча шістдесят чотири гривні 96 копійок).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя	 	Г.В. Костенко