ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

23 липня 2026 року | м. Дніпро | справа № 280/1027/26

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),
суддів: Ясенової Т.І., Суховарова А.В., 

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23 квітня 2026 року (суддя Новікова І.В.) в адміністративній справі
за позовом  ОСОБА_1 
до Експертної команди оцінювання повсякденного функціонування особи при Комунальному некомерційному підприємстві «Міська лікарня № 8» Запорізької міської ради
про визнання протиправними дій та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, 

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить: визнати протиправними дії Експертної команди оцінювання повсякденного функціонування особи при Комунальному некомерційному підприємстві «Міська лікарня № 8» Запорізької міської ради щодо відмови у встановленні позивачу III групи інвалідності шляхом видачі рішення №138/25/2777/Р; скасувати рішення Експертної команди оцінювання повсякденного функціонування особи при Комунальному некомерційному підприємстві «Міська лікарня № 8» Запорізької міської ради №138/25/2777/Р та зобов`язати відповідача винести рішення, яким встановити позивачу III групу інвалідності.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 23 квітня 2026 року у задоволенні позову відмовлено. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, його висновки не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення. Зазначає, що згідно з п. 11 Розділу Критерії визнання особи особою з інвалідністю Постанови КМУ № 1338 від 15.11.2024 визначено, що третя група інвалідності встановлюється особам, які мають помірний ступінь (1 ступінь) обмеження одного або кількох критеріїв життєдіяльності людини, що зумовлені захворюванням, наслідками травм або вродженими вадами. При цьому Положенням № 1317 визначено, що інваліди ІІ групи з помірним обмеженням життєдіяльності можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності за умови забезпечення у разі потреби засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів. Також звертає увагу, що судом не встановлено, які саме критерії застосовувались відповідачем у ситуації ОСОБА_1 . 
Відзив на апеляційну скаргу не подавався.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 має захворювання – цукровий діабет І типу (Е10.71).
Позивач 12.11.2025 проходив оцінювання повсякденного функціонування, за результатом якої експертною командною прийнято рішення від 12.11.2025 № 138/25/2777/Р, згідно з яким не встановлено інвалідність.
Позивач вважає назване рішення протиправним, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом. Зазначає, що з дитинства має інсулінозалежну форму цукрового діабету, після захворювання йому було встановлено ІІІ групу інвалідності, за життя стан хвороби не змінився у бік покращення, а тому відповідач необґрунтовано відмовив у встановленні ІІІ групи інвалідності. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ст. 3 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» інвалідність визначається шляхом експертного обстеження органами медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.
Постановою Кабінету Міністрів України від 15.11.2024 № 1338 затверджені Положення про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи та Порядок проведення оцінювання повсякденного функціонування особи.
Положенням про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи визначено, що експертні команди формуються з метою організації та проведення оцінювання повсякденного функціонування особи (далі - оцінювання) відповідно до Порядку проведення оцінювання повсякденного функціонування особи та критеріїв направлення на проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 15 листопада 2024 р. № 1338 «Деякі питання запровадження оцінювання повсякденного функціонування особи».
Пунктами 7, 8 Порядку проведення оцінювання повсякденного функціонування особи передбачено, що проведення оцінювання організовується у закладі охорони здоров`я, в якому затверджено перелік лікарів, які мають право проводити оцінювання повсякденного функціонування особи у складі експертних команд.
Оцінювання проводиться експертними командами з оцінювання повсякденного функціонування особи (далі - експертні команди).
Пунктом 31 Порядку встановлено, що під час розгляду справи члени експертної команди досліджують всі надані документи, а також відповідні медичні записи, що підтверджують стан здоров`я особи, щодо якої проводиться оцінювання, що містяться в електронній системі охорони здоров`я.
У разі отримання від особи додаткових документів під час розгляду справи такі документи завантажуються експертною командою до електронної системи.
Відповідно до п. 40 цього ж Порядку за результатами проведення оцінювання експертна команда приймає рішення щодо встановлення чи невстановлення (або визначення) відповідно до законодавства, зокрема: ступеня обмеження життєдіяльності особи; інвалідності, фіксації причин та часу її настання відповідно до документів, що це підтверджують. 
Також постановою Кабінету Міністрів України від 15.11.2024 № 1338 затверджено Критерії встановлення інвалідності.
Згідно з пунктом 4, 5, 6 Критеріїв, до основних видів порушення функцій та структур організму людини, які визначаються під час оцінювання повсякденного функціонування особи, належать:
1) порушення психічних функцій (сприйняття, уваги, пам`яті, мислення, мови, емоцій, волі);
2) порушення сенсорних функцій (зору, слуху, нюху, дотику, больової, температурної та інших видів чутливості);
3) порушення статодинамічних функцій (голови, тулуба, кінцівок, рухливих функцій, статики, координації руху);
4) порушення функції кровообігу, дихання, травлення, виділення, обміну речовин та енергії, внутрішньої секреції, імунітету тощо;
5) мовні порушення (не обумовлені психічними розладами), порушення голосоутворення, форми мови - порушення усної (ринолалія, дизартрія, заїкання, алалія, афазія) та письмової (дисграфія, дислексія), вербальної та невербальної мови;
6) порушення, які викликають спотворення (деформація обличчя, голови, тулуба, кінцівок, які призводять до зовнішнього спотворення, аномальні дефекти травного, сечовидільного, дихального трактів, порушення розмірів тулуба).
Ступінь обмеження життєдіяльності визначається як величина відхилення від нормальної функціональності особи, що впливає на її здатність здійснювати основні життєві активності. Таке визначення базується на об`єктивних критеріях, що включають функціональні, соціальні та психологічні аспекти.
Виділяються чотири основні ступені обмеження життєдіяльності:
легкий ступінь обмеження - особа має незначні труднощі у виконанні деяких повсякденних завдань, але здатна справлятися з основними функціями без сторонньої допомоги;
помірний ступінь обмеження (1 ступінь) - особа має помітні труднощі у виконанні повсякденних завдань, таких як навчання, робота, спілкування, орієнтація, контроль за поведінкою, пересування та самообслуговування;
виражений ступінь обмеження (2 ступінь) - особа стикається з істотними труднощами у виконанні більшості основних активностей, що може включати значні обмеження у навчанні, роботі, спілкуванні та самообслуговуванні, які вимагають регулярної допомоги або спеціальних заходів для покращення якості життя;
значний ступінь обмеження (3 ступінь) - особа має серйозні порушення функцій органів і систем, що призводять до неможливості або істотного зниження здатності виконувати основні життєві функції, що супроводжується потребою в сторонній допомозі для забезпечення базових потреб, таких як догляд, харчування та пересування.
До критеріїв життєдіяльності людини належать: здатність до самообслуговування, пересування, орієнтації, контролю своєї поведінки, спілкування, навчання, виконання трудової діяльності.
За правилами, визначеним у пункті 8 Критеріїв, підставою для визнання особи особою з інвалідністю є одночасна наявність таких обов`язкових умов:
стійкі порушення функцій організму - хвороба триває не менше 12 місяців, або очікується, що вона триватиме щонайменше 12 місяців або призведе до смерті особи, а також існують мінімальні шанси на значне покращення стану навіть за умов застосування найкращого доступного лікування;
обмеження життєдіяльності - особа має помірний (1 ступінь), виражений (2 ступінь) або значний (3 ступінь) ступінь обмеження здатності до самообслуговування, пересування, орієнтації, контролю своєї поведінки, спілкування, навчання, виконання трудової діяльності;
необхідність вжиття заходів соціального захисту - особа має потребу в підтримці в повсякденному житті, а саме: отриманні послуг з реабілітації, паліативної допомоги, забезпеченні технічними та іншими засобами реабілітації, забезпеченні лікарськими засобами для використання в амбулаторних умовах та/або медичними виробами для використання в амбулаторних та побутових умовах.
Пункт 11 встановлює, що третя група інвалідності встановлюється особам, які мають помірний ступінь (1 ступінь) обмеження одного або кількох критеріїв життєдіяльності людини, що зумовлені захворюванням, наслідками травм або вродженими вадами.
Матеріалами справи підтверджується, що під час оцінювання ОСОБА_1 експертна команда визначила легке обмеження ступеня життєдіяльності позивача.
При цьому оскаржуване рішення відповідача містить опис питань, які досліджувались експертною командою, проведені дії та висновки членів експертної команди, а тому останнє відповідає критерію обґрунтованості. 
Позивач не доводить, що окремі медичні документи не були взяті до уваги експертною командою, доводи ОСОБА_1 зводяться лише до незгоди з результатом проведення оцінки з огляду на наявне захворювання.
Натомість суд апеляційної інстанції звертає увагу позивача, що з 2025 року в Україні впроваджено новий підхід до визначення інвалідності - через оцінювання повсякденного функціонування особи. За новими Критеріями у питанні встановлення статусу інвалідності важливим є не сам діагноз, а ступінь впливу захворювання на повсякденне життя особи, а тому під час вирішення відповідного питання експертна команда оцінює не хвороба чи її причини, а перевіряє чи обмежує хвороба здатність до самообслуговування, орієнтації, пересування, навчання або праці та ступінь такого обмеження, що й було вчинено відповідачем.
Положення ж № 1317, на яке посилається апелянт, втратило чинність на підставі постанови КМУ № 1338 від 15.11.2024 та не підлягає застосуванню до спірних правовідносин. 
Натомість оцінка правильності встановлення відповідачем ступень обмеження життєдіяльності позивача перебуває поза площиною судового контролю. 
Враховуючи сукупність наведених обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що оскаржуване рішення прийнято відповідачем в межах наданих законом повноважень та з дотриманням законодавчо встановленої процедури. Відтак, правові підстави для задоволення позову відсутні.
Рішення суду ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, 
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23 квітня 2026 року в адміністративній справі № 280/1027/26 залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з 23 липня 2026 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених статтею 328 КАС України.
Повна постанова складена 23 липня 2026 року.

Головуючий - суддя О.В. Головко 

суддя Т.І. Ясенова 

суддя А.В. Суховаров