П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 295/6081/26 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Перекупка І.Г. 
Суддя-доповідач - Сушко О.О. 
21 липня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Сушка О.О. 
суддів: Залімського І. Г.  Мацького Є.М. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Криворучко А.C,
представника позивача: Молот Є.О. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 25 травня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови № 1492 від 05.11.2025 р. по справі про адміністративне правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, 
В С Т А Н О В И В :
позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача скасування постанови № 1492 від 05.11.2025 р. про адміністративне правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Відповідно до рішення Богунського районного суду м. Житомира від 25 травня 2026 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов.
На обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що рішення суду першої інстанції є незаконним, оскільки суд не врахував пропуск строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП. Позивач вказує, що відповідач мав інформацію про його статус придатності в Єдиному державному реєстрі та міг своєчасно виявити порушення. Також зазначає, що висновок ВЛК від 03.02.2012 року втратив чинність, а тому не міг бути підставою для притягнення його до відповідальності. У зв`язку з цим позивач вважає постанову № 1492 від 05.11.2025 року протиправною та просить її скасувати.
Позивач та його представник в судовому засіданні просили задовольнити апеляційну скаргу.
Розглянувши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що 05.11.2025 ІНФОРМАЦІЯ_2 притягнув позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та наклав штраф у розмірі 17 000 грн. Слід зазначити, що після набрання чинності Законом № 3621-ІХ громадяни віком від 25 до 60 років, які раніше були визнані обмежено придатними до військової служби, були зобов`язані до 05.06.2025 самостійно звернутися до ТЦК та СП або через електронний кабінет для отримання направлення на повторний медичний огляд, позивач цього обов`язку не виконав у визначений строк.
Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв на підставі, в межах та у спосіб, що передбаченні Конституцією та законами України.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 наказу Міністерства оборони України № 402 від 14.08.2008 року «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України» повторний медичний огляд військовозобов`язаних, які перебувають у запасі, проводився один раз на п`ять років. Водночас зазначені норми визначали лише періодичність проходження медичного огляду та не встановлювали автоматичного припинення дії чи втрати чинності раніше прийнятої постанови ВЛК.
Чинне законодавство не містило положень, відповідно до яких після спливу п`ятирічного строку висновок ВЛК автоматично анулювався або втрачав юридичне значення. До моменту проходження повторного медичного огляду та прийняття нового рішення ВЛК попередній висновок залишався чинним як офіційно визначений статус придатності військовозобов`язаного.
Більше того, Закон України № 4235-ІХ від 12.02.2025 р. прямо встановив обов`язок пройти повторний медичний огляд саме для громадян, які «були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом», і єдиним прямо визначеним законом винятком є особи, визнані в установленому порядку особами з інвалідністю.
Отже, законодавець свідомо не пов`язував обов`язок проходження повторного ВЛК із «актуальністю», строком дії чи датою ухвалення попереднього висновку ВЛК. Норма Закону № 4235-ІХ має імперативний характер та поширюється на всіх осіб, які коли-небудь були визнані обмежено придатними, незалежно від того, коли саме було прийнято відповідне рішення ВЛК.
Відповідно до статті 5 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», органами ведення Реєстру є, зокрема, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, які здійснюють внесення, актуалізацію та опрацювання відомостей про призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
При цьому законодавством не передбачено автоматичного виявлення чи внесення до Реєстру відомостей про порушення. Опрацювання інформації, перевірка її достовірності та встановлення наявності порушень здійснюються уповноваженими операторами Реєстру в межах наданих їм повноважень. Отже, саме по собі перебування певних відомостей у Реєстрі не свідчить про автоматичне виявлення порушення та початок перебігу строку притягнення до адміністративної відповідальності.
Слід звернути увагу, що саме в межах реалізації зазначених повноважень оператором Реєстру, під час опрацювання відомостей про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які містяться у Реєстрі, 11.10.2025 р. було виявлено зазначене правопорушення, вчинене позивачем (не проходження повторного ВЛК у встановлений строк). Після чого, 11.10.2025 р. вжито передбачених законодавством заходів реагування шляхом формування та направлення звернення до органу Національної поліції щодо здійснення адміністративного затримання та доставлення позивача як особу яка вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 210-1 КУпАП, до ТЦК та СП для складання протоколу про адміністративне правопорушення. Отже, днем виявлення вказаного правопорушення є 11.10.2025 р.
З урахуванням встановленого слід вважати, що при накладенні адміністративного стягнення у вигляді штрафу 05.11.2025 р. начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 було дотримано положень статті 38 КУпАП, відповідно до яких адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 25 травня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Сушко О.О.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Залімський І. Г.    Мацький Є.М.