Справа № 445/927/26 
провадження № 2/445/1295/26 

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)
21 липня 2026 року 
Золочівський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді Бакаїм М. В.
секретаря судового засідання Назар С.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золочів за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування Глинянської міської ради Львівського району Львівської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав,
ВСТАНОВИВ:
03.04.2026 представник позивача звернувся до суду з позовом, у якому просив: позбавити відповідачів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав відносно дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Вимоги обґрунтовані тим, що Громадяни ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є батьками трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не перебувають і ніколи не перебували у зареєстрованому шлюбі, проте від народження дітей проживали разом у громадянському шлюбі.
Діти ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 перебували на обліку в службі у справах дітей Золочівської районної державної адміністрації з 2012 року, а з 2021 року і на даний час в службі у справах дітей Глинянської міської ради Львівського району Львівської області, як такі, що опинились у складних життевих обставинах. Підставою взяття дітей на облік було те, що діти виховувались у сім?ї, в якій батьки неналежним чином виконували свої батьківські обов?язки, а саме: діти занедбані, зі слів медиків, діти бували голодні, новонароджений ОСОБА_10 не набирав ваги, дані обставини підтверджуються. 3 жовтня 2023 року за заявою матері ОСОБА_11 та ОСОБА_12 влаштовані у КЗ ЛОР «Лівчицька спеціальна школа» за адресою: АДРЕСА_2 . У закладі хлопці перебувають на неповному державному утриманні. Службою у справах дітей Глинянської міської ради та фахівцем із соціальної роботи КЗ «Центр надання соціальних послуг» було проведено роботу з батьками, з метою створення комплексних передумов для можливого повернення дітей додому. Проте дітей у закладі батьки не відвідують, та не сприяють тому, щоб ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на вихідні дні та під час канікул перебували вдома, хлопців із закладу інколи забирає тітка ОСОБА_13 . Донька ОСОБА_8 проживає за місцем реєстрації в с. Куровичі та відвідує Куровицький ЗЗСО І-ІІІ ступенів імені Миколи Лемика. Згідно з інформаційними довідками із навчальних закладів дітей, батьки жодним чином не цікавиться життям своїх синів та доньки. Враховуючи вищевикладене, та те, що на даний час ситуація щодо спілкування, виховання, та участі батьків у житті їх дітей не покращились, відповідно представник позивача звертається в суд з позовом про позбавлення батьківських прав.
Представник позивача в судове засідання не з`явилися, подав заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задоволити.
Відповідачі в судове засідання вкотре не з`явилися, належним чином повідомлялися про час і дату розгляду справи.
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалося.
Оцінивши доводи позовної заяви, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 3 ст. 200, 206 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Частина 3 ст.12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 видані Перемишлянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Львівському районі Львівської оласті Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ОСОБА_2 та ОСОБА_14 є батьками неповнолітніх ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .
Відповідно до Наказу № 4 від 17 травня 2012 року ОСОБА_15 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 перебували на обліку в службі у справах дітей Золочівської районної державної адміністрації з 2012 року, а з 2021 року і на даний час в службі у справах дітей Глинянської міської ради Львівського району Львівської області, як такі, що опинились у складних життєвих обставинах. Підставою взяття дітей на облік було те, що діти виховувались у сім?ї, в якій батьки неналежним чином виконували свої батьківські обов?язки, а саме: діти занедбані, зі слів медиків, діти бували голодні, новонароджений ОСОБА_10 не набирав ваги.
Згідно акту № 160 від 23 юнрезня 2015 року скаланого комісією в складі голови Куровицької сільської ради Комар М.О. почала часто залишати дітей ОСОБА_2 та своїй матері ОСОБА_16 (бабусі дітей), вихованням дітей не займається, веде аморальний спосіб життя.
Рішенням № 64 від 04.06.2018 року обов`язки опікуна та піклкувпальника за дітьми ОСОБА_1 покладено на бабцю ОСОБА_17 .
У Висновку про тимчасовий догляд над малолітніми дітьми затвердженого рішенням від 15 квітня 2021 року № 39 призначено обов`язки догляду за малолітніми дітьми ОСОБА_1 на тітку ОСОБА_13 , яка проживає разом із дітьми.
Відповідно до довідки № 94,95 від 03.10.2023 року з жовтня 2023 року за заявою матері ОСОБА_5 та ОСОБА_6 влаштовані у КЗ ЛОР «Лівчицька спеціальна школа» за адресою: АДРЕСА_2 . У закладі хлопці перебувають на неповному державному утриманні. Службою у справах дітей Глинянської міської ради та фахівцем із соціальної роботи КЗ «Центр надання соціальних послуг» було проведено роботу з батьками, з метою створення комплексних передумов для можливого повернення дітей додому. Проте дітей у закладі батьки не відвідують, та не сприяють тому, щоб ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на вихідні дні та під час канікул перебували вдома, хлопців із закладу інколи забирає тітка ОСОБА_13 .
Згідно інформації про стан виконання батьківських обов`язків щодо ОСОБА_7 від 27.02.2026 року донька ОСОБА_8 проживає за місцем реєстрації в с. Куровичі та відвідує Куровицький ЗЗСО І-III ступенів імені Миколи Лемика. Згідно з інформаційними довідками із навчальних закладів дітей, батьки жодним чином не цікавиться життям своїх синів та доньки.
Згідно з характеристикою від старости Куровицького старостинського округу та актами обстеження житлово-побутових умов за місцем реєстрації дітей, зафіксовано, що ОСОБА_3 неодноразово залишала місце проживання на тривалий час. У її відсутність донька ОСОБА_8 перебувала під наглядом тітки матері - ОСОБА_13 . ОСОБА_13 повідомляла, що впродовж 2024-2025 років ОСОБА_1 проживала разом з іншим чоловіком у с. Солова Львівського району, під час рідкісних відвідувань мати не надавала жодної матеріальної допомоги на потреби дітей, зокрема на лікування. Пізніше відповідач нетривалий час перебувала вдома. Станом на сьогодні вже понад чотири місяці матір проживає в іншому населеному пункгі разом із сторонньою особою та наміру повернутися до виконання батьківських обов?язків не виявляє Під час проходження військової служби у складі Збройних Сил України Відповідач періодично надавав матеріальну допомогу дітям. Однак після самовільного залишення військової частини будь-яка фінансова чи інша участь у їх утриманні та вихованні припинилася. Крім того, з лютого 2026 року Відповідач виїхав до Київської області, де проживає з іншою жінкою та не бере участі у житті дітей. Відповідно, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не піклуються про фізичний, духовний та моральний розвиток дітей, не забезпечують їх належним харчуванням і медичним доглядом, не готують їх до самостійного життя та не виявляють інтересу до їхнього внутрішнього світу. 
За інформацією ВиП N?2 Львівського РУП N?2 Головного управління Національної поліції у Львівській області гр. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 неодноразово притягувались до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 178 ч.2, 181-1 ч.1, 181-1 ч.2, 184 ч.2, 184 ч.1 (ухилення батьків від виконання передбачених законодавством обов?язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей).
29 січня 2026 року питання про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 щодо їх неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 винесено на розгляд Комісії з питань захисту прав дитини Глинянської міської ради Львівського району Львівської області про що, батьки були повідомлені заздалегідь, але на засіданні Комісії присутні не були. Наступне засідання відбулось 24 лютого 2026 року, на яке вони теж не з`явилися.
24 лютого 2026 року Орган опіки і піклування Глинянської міської ради Львівського району Львівської області надав висновок «Про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відносно неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 », який затверджено рішенням виконавчого комітету Глинянської міської ради Львівського району Львівської області від 24 лютого 2026 року № 26 «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав». 
Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.
Способи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду №20 від 19.12.2008) в п.16: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками».
За змістом роз`яснень, п.п. 15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду №20 від 19.12.2008) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Згідно вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні.
Суд, вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод ( далі по тексту - ЄКПЛ) становить втручання у її право на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2 , і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей.
Як зауважив Європейський Суд з прав людини (далі по тексту - ЄСПЛ) у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві» слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас, ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага.
11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним.
Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно роз`яснень пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу.
Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду №20 від 19.12.2008), зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Верховний Суд в постанові від 24.10.2018 року по справі №761/2855/17 вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.
Таким чином, судом встановлено, що відповідачі, маючи реальну можливість дбати про своїх дітей, щоб забезпечити їм фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, оскільки є працездатними особами, молодого віку, хронічними чи іншими важкими захворюваннями не страждають, тобто не маючи жодних об`єктивних перешкод, свідомо нехтують виконанням батьківських обов`язків по відношенню до своїх дітей. При цьому, судом також встановлено, що таке збайдужіле ставлення батьків до дитини має місце вже протягом тривалого часу.
Відтак, суд приходить до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідачів відносно неповнолітніх дітей відповідатиме інтересам останніх та максимально спрямоване на захист їх прав.
Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Зважаючи на наведене вище, слід стягнути з відповідачів солідарно на користь держави судовий збір у розмірі 2662 грн. 40 коп.
Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 273, 279, 280-283, 354 ЦПК України, суд
у х в а л и в:
позов Органу опіки та піклування Глинянської міської ради Львівського району Львівської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав відносно дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Стягунути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1 331,20 грн.
Стягунути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1 331,20 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте Золочівським районним судом Львівської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за заявою відповідача поданою протягом 30 днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Повне судове рішення складено 21.07.2026 року.
Суддя  М.В. Бакаїм