ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"07" липня 2026 р. Справа№ 911/436/26
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Яценко О.В.
суддів: Горбасенка П.В. 
Гончарова С.А. 

за участю секретаря судового засідання: Антонюк А.С.

за участю представників учасників справи відповідно до протоколу судового засідання від 07.07.2026

розглянувши у відкритому судовому засіданні 
матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерго-промислова група «Югенергопромтранс» 
на рішення Господарського суду Київської області від 20.04.2026 (повний текст складено 22.05.2026)
у справі № 911/436/26 (суддя – Антоненко В.С.)
за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Маяк»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерго-промислова група «Югенергопромтранс» 
про стягнення 1 291 241,39 грн.
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2026 року Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Маяк» звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерго-промислова група «Югенергопромтранс», в якому позивач просить суд стягнути з відповідача 
- 1 100 000,00 грн. боргу за Договором постачання №20/25 від 02.01.2025;
- 147 878,56 грн. пені, нарахованої за період з 21.02.2025 по 16.02.2026;
- 28 994,78 грн. інфляційних втрат, нарахованих за період з березня 2025 по січень 2026 року;
- 14 368,05 грн. 3% річних, нарахованих за період з 21.02.2025 по 16.02.2026;
- всі понесені позивачем судові витрати.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов Договору постачання №20/25 від 02.01.2025 протягом 2025 року позивач поставив відповідачу деревну тріску на загальну суму 1 929 700,00 грн. за видатковими накладними № 14 від 04.01.2025, № 15 від 06.01.2025, № 16 від 07.01.2025, № 126 від 08.01.2025, № 127 від 09.01.2025, № 135 від 25.01.2025, № 167 від 27.01.2025, №200 від 29.01.2025, № 248 від 08.02.2025, № 254 від 10.02.2025, № 255 від 12.02.2025, № 1708 від 19.08.2025, № 1718 від 22.08.2025, № 1729 від 25.08.2025, № 1765 від 27.08.2025, № 2133 від 21.10.2025 та товарно-транспортними накладними, проте, в порушення умов спірного договору відповідач не виконав на себе взяті зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати за поставлений товар, а лише частково здійснив оплату на загальну суму 829 700,00 грн., внаслідок чого виникла заборгованість, яку позивач просить стягнути в судовому порядку.
У відзиві відповідач зазначив, що заборгованість у розмірі 1 100 000,00 грн. утворилась не з прямої вини відповідача, на підтвердження чого відповідач надає Бухгалтерську довідку №06-6 від 03.03.2026 про статистику наявної заборгованості держави Україна в особі ДП «Гарантований покупець» перед ТОВ «ЕПГ «Югенергопромтранс» у 2021-2026 роках.
Крім того, відповідач зауважив на положеннях п.10-5 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про виконавче провадження», за яким тимчасово, на час дії воєнного стану в Україні зупиняється вчинення виконавчих дій та заходів примусового виконання рішень у виконавчих провадженнях у частині стягнення сум індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання, 3 процентів річних від простроченої суми грошового зобов`язання чи іншого розміру процентів, встановлених договором або законом, сум неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання грошових зобов`язань, сплата яких передбачена договорами.
У відповіді на відзив позивач зазначив про відсутність підстав для застосування судом положень п. 10.5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» до спірних правовідносин, оскільки:
- положення п.10-5 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про виконавче провадження» не містять ані заборони на стягнення з відповідача пені, інфляційних та 3% річних за порушення виконання ним договірного зобов`язання, ні звільнення відповідача від цивільно-правової відповідальності;
- грошові зобов`язаннями відповідача виникли поза зазначеним у цьому пункті періодом (24 лютого 2022 року - 1 вересня 2024 року) і відповідач не надав доказів віднесення його до учасників ринку електричної енергії, перелік яких із зазначенням номерів судових справ оприлюднюється Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, на її офіційному веб-сайті.
Рішенням Господарського суду Київської області від 20.04.2026 у справі № 911/436/26 позов Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Маяк» задоволено частково:
- стягнуто з відповідача на користь позивача 1 100 000,00 грн. основного боргу, 107 016,38 грн. пені, 14 292,43 грн. процентів річних, 28 994,78 грн. інфляційних втрат, 15 003,64 грн. судового збору, 18 397,62 грн. витрат на професійну правничу допомогу;
- в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
При розгляді спору сторін по суті суд першої інстанції встановив, що матеріалами справи належним чином підтверджено факт порушення відповідачем строків оплати поставленого за спірним договором товару, з огляду на що позивач має право на стягнення з відповідача як основного боргу, так і пені, 3 % річних та інфляційних втрат.
При цьому суд першої інстанції дослідив та відхиляє доводи відповідача про те, що наявна заборгованість виникла не з прямої вини відповідача, а внаслідок наявної заборгованості ДП «Гарантований покупець» перед відповідачем у 2021-2026 роках, вказавши, що відповідно до статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.
Водночас перевіривши виконані позивачем розрахунки пені, 3 % річних та інфляційних втрат за визначені позивачем періоди, суд першої інстанції встановив, що вірно розрахований розмір:
- належної до стягнення з відповідача на користь позивача пені за заявлений період становить 107 016,38 грн., у зв`язку з чим вказана вимога має бути задоволена частково;
- належних до стягнення з відповідача на користь позивача процентів річних за заявлений період становить 14 292,43 грн., у зв`язку з чим вказана вимога має бути задоволена частково;
- належних до стягнення інфляційних втрат за заявлений період становить 28 994,78 грн., у зв`язку з чим вказану вимогу слід задовольнити повністю.
Крім того, суд першої інстанції відхилив посилання відповідача на положення п.10-5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження», вказавши, що:
- наведена норма передбачає виключно зупинення вчинення виконавчих дій та заходів примусового виконання рішень у відповідній частині, що не є тотожним забороні на розгляд судом вимог про стягнення інфляційних втрат, 3% річних, пені чи інших штрафних санкцій, а також не виключає можливості ухвалення судового рішення про їх стягнення;
- вказана норма застосовуються лише до нарахувань за грошовими зобов`язаннями суб`єктів господарювання, що виникли у період з 24 лютого 2022 року по 1 вересня 2024 року;
- боржником має бути учасник ринку електричної енергії, який із зазначенням номерів судових справ оприлюднюється Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, на її офіційному веб-сайті.
У зв`язку частковим задоволенням позову суд першої інстанції, відповідно до ст. 129 ГПК України, поклав на відповідача відшкодування позивачу судового збору пропорційно задоволеним вимогам, а саме у сумі 15 003,64 грн.
Також суд першої інстанції включив до судових витрат по справі витрати позивача на професійну правову допомогу в сумі 19000,00 грн. та поклав на відповідача відшкодування позивачу вказаних витрат пропорційно задоволеним вимогам, а саме у сумі 18 397,62 грн.
Не погоджуючись із вказаним рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю «Енерго-промислова група «Югенергопромтранс» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить: 
- прийняти апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Київської області від 20.04.2026 по справі № 911/436/26 до розгляду та винести ухвалу про відкриття апеляційного провадження;
- розгляд справи проводити за участі представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерго-промислова група «Югенергопромтранс»;
- рішення Господарського суду Київської області від 20.04.2026 по справі № 911/436/26 скасувати частково і змінити рішення на наступне:
« 1. Позов Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Маяк» задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерго-промислова група «Югенергопромтранс» (08400, Київська область, м. Переяслав-Хмельницький, вул. Героїв Дніпра, буд. 38-А, ідентифікаційний код 33742752) на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Маяк» (19723, Черкаська область, Золотоніський район, с. Піщане, вул. Руслана Шеремета, буд. 98, ідентифікаційний код 03793159)
- 1 100 000,00 грн. (один мільйон сто тисяч гривень нуль копійок) основного боргу;
- 73 939,28 грн. (сімдесят три тисячі дев`ятсот тридцять дев`ять гривень 28 коп.) пені;
- 7 146,22 грн. (сім тисяч сто сорок шість гривень 22 коп.) 3% річних;
- 28 994,78 грн. (двадцять вісім тисяч дев`ятсот дев`яносто чотири гривні сімдесят вісім копійок) інфляційних втрат,
- 15 003,64 грн. (п`ятнадцять тисяч три гривні шістдесят чотири копійки) судового збору.
- 18 397,62 грн. (вісімнадцять тисяч триста дев`яносто сім гривень шістдесят дві копійки) витрат на професійну правничу допомогу.
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.».
У обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на те, що є всі підстави для зменшення розміру пені на 50% від заявленої суми 147 878,56 грн., а саме до 73 939,28 грн., а також зменшення на 50% суми 3-х відсотків річних, нарахованих за період з 21.02.2025 по 16.02.2026, від заявленої суми у розмірі 14 292,43 грн., а саме до 7 146,22 грн., вказавши, що інфляційні втрати у розмірі 28 994,78 грн. зменшенню не підлягають.
Також у апеляційній скарзі відповідач зазначив, що щодо визначених рішенням Господарського суду Київської області від 20.04.2026 по справі №911/436/26 до сплати: 1 100 000,00 грн. основного боргу, 15 003,64 грн. судового збору, 18 397,62 грн. витрат на професійну правничу допомогу він заперечень не має.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 01.06.2026 справа № 911/436/26 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., Горбасенко П.В., Гончаров С.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2026:
- апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерго-промислова група «Югенергопромтранс» на рішення Господарського суду Київської області від 20.04.2026 по справі № 911/436/26 залишено без руху на підставі ст. 174, ч. 2 ст. 260 ГПК України;
- надано Товариству з обмеженою відповідальністю «Енерго-промислова група «Югенергопромтранс» строк десять днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме: надання доказів сплати судового збору в сумі 3 993,60 грн.;
- попереджено Товариство з обмеженою відповідальністю «Енерго-промислова група «Югенергопромтранс», що у випадку неусунення у встановлений термін недоліків, дана апеляційна скарга буде вважатися неподаною та підлягатиме поверненню скаржнику.
На виконання вимог вищезазначеної ухвали, скаржник 08.06.2026 подав заяву про усунення недоліків, в додатках до вказаної заяви міститься платіжна інструкція № 978 від 05.06.2026 про сплату 3 993,60 грн., в призначенні платежу вказано: «Судовий збір, за позовом ТОВ ЕПГ «Югенергопромтранс» на рішення Господарського суду Київської області від 20.04.2026р».
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерго-промислова група «Югенергопромтранс» на рішення Господарського суду Київської області від 20.04.2026 по справі № 911/436/26, ухвалено розгляд справи здійснювати у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, справу № 911/436/26 призначено до розгляду на 07.07.2026 об 11:10 год., витребувано з Господарського суду Київської області матеріали справи № 911/436/26, встановити іншим учасникам справи строк для подання відзивів на апеляційну скаргу впродовж 15 днів з дня отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.
24.06.2026 матеріали цієї справи надійшли до Північного апеляційного господарського суду.
30.06.2026 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечив, пославшись на те, що оскільки:
- відповідач не просив суд першої інстанції застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України та не надав доказів наявності визначених цією нормою підстав, рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені є законним та обґрунтованим;
- суд першої інстанції стягнув з відповідача визначений ст. 625 ЦК України мінімальний розмір трьох процентів річних, який не підлягає зменшенню судом, рішення суду першої інстанції в частині стягнення 3 % річних є законним та обґрунтованим
01.07.2026 від представника позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні у справі № 911/436/26 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.07.2026 вказану заяву задоволено.
06.07.2026 до суду від відповідача надійшла відповідь на відзив, в якій відповідач зауважив на наявності правових підстав для зменшення пені та 3 % річних.
06.07.2026 до суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення судового засідання по господарській справі № 911/436/26, в якому заявник, з посиланням за перебування свого представника (директора юридичного департаменту адвоката Муравського С.П.) в службовому відрядженні в місті Золотоноша Черкаської області, просить розгляд справи №911/436/26 відкласти на іншу можливу дату після 14.07.2026.
Порадившись на місці, колегія суддів не знайшла підстав для задоволення поданого відповідачем клопотання про відкладення з огляду на наступне.
За приписами ч. 11 ст. 270 ГПК України, яка встановлює порядок розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.
Колегія суддів зауважує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників учасників справи, а неможливість вирішення справи у відповідному судовому засіданні.
Відтак, колегія суддів в цьому випадку не визнає поважними причини неявки у судове засідання 07.07.2026 у цій справі уповноваженого представника відповідача та зауважує відповідачу на тому, що за приписами ч. 3 ст. 256 ГПК України юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), а відтак, представником відповідача є його керівник, доказів неможливості взяти участь в судовому засіданні якого суду не надано.
Окрім того, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 129 Конституції України однією із засад здійснення судочинства встановлено розумні строки розгляду справи судом.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, учасником якої є Україна, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України», рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі «Фрідлендер проти Франції»). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30.11.2006 у справі «Красношапка проти України»).
З огляду на викладене, колегія суддів вважає за можливе розглядати апеляційну скаргу в судовому засіданні 07.07.2026 за відсутності уповноваженого представника відповідача. Відсутність представника відповідача в цьому випадку не перешкоджає розгляду апеляційної скарги та не повинна заважати здійсненню правосуддя, оскільки процесуальну позицію відповідача викладено у апеляційній скарзі, а участь представників в судовому засіданні не була визнана обов`язковою.
Близька за змістом правова позиції щодо відсутності підстав для задоволення клопотання учасника справи про відкладення розгляду справи викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19.07.2022 у справі № 910/11818/18.
Станом на 07.07.2026 до Північного апеляційного господарського суду відзивів на апеляційну скаргу, інших клопотань від учасників справи не надходило.
Відповідач представників в судове засідання не направив.
Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, а також те, що явка представників учасників в судове засідання не визнана обов`язковою, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги у відсутність представників відповідача, за наявними матеріалами апеляційного провадження.
Під час розгляду справи представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів. 
Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 Цивільного кодексу України) й сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору (ст. 627 Цивільного кодексу України).
02.01.2025 між ТОВ «ЕПГ «Югенергопромтранс» (покупець) та СТОВ «Агрофірма «Маяк» (постачальник) був укладений договір постачання №20/25 (далі – Договір) (а.с.14-15), за умовами якого:
- постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, передати у власність деревну тріску (далі – сировина), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити її в порядку та на умовах, визначених цим договором (п.1.1);
- номенклатура, найменування, асортимент, одиниця виміру, ціна сировини, що підлягає постачанню по даному договору, зазначені в протоколі погодження договірної ціни на сировину, який є невід`ємною частиною даного Договору (додаток №1) (п.1.2);
- передача-приймання сировини здійснюється за рахунок покупця або постачальника, за домовленістю сторін, місце доставки: склад покупця (п.4.1);
- терміни та обсяги поставок сировини визначені в протоколі погодження договірної ціни на сировину (п.4.8);
- за несвоєчасну оплату сировини покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,3% від суми неоплаченої сировини, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діє на момент заборгованості, за кожен день прострочення (п.5.3);
- цей договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до 31.12.2025. Закінчення терміну дії цього Договору. Закінчення терміну дії цього Договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору (п.8.1, 8.2).
Разом із договором сторони підписали додаток №1 (протокол погодження договірної ціни) (а.с. 16), за яким постачанню підлягає деревна тріска, за ціною 460,00 грн. з ПДВ за 1 куб.м.
Відповідно до п.3 Протоколу оплата Вартості предмету Договору, здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на таких умовах:
- оплата сировини, яка надійшла до 15 числа поточного місяця здійснюється до 20 числа поточного місяця.
- оплата сировини, яка надійшла до 25 числа поточного місяця здійснюється до 30 числа поточного місяця.
Строк та обсяги поставки сировини складає 3 календарні дні з моменту отримання постачальником усної заявки покупця на відповідну партію сировини (п. 4 Протоколу).
Укладений між сторонами договір за свою правовою природою є договором поставки. Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. 
Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Як встановлено судом першої інстанції, на виконання Договору постачальник поставив, а покупець прийняв товар на загальну суму 1 929 700,00 грн., що сторонами не заперечується та підтверджується видатковими накладними, підписаними обома сторонами (а.с. 17-18, 24, 30, 32, 36, 39, 41, 45, 47, 51, 59, 62, 70, 75, 82), а саме: 
№14 від 04.01.2025 на суму 172 500,00 грн.,
№15 від 06.01.2025 на суму 172 500,00 грн.,
№16 від 07.01.2025 на суму 34 500,00 грн.,
№126 від 08.01.2025 на суму 57 500,00 грн.,
№127 від 09.01.2025 на суму 34 500,00 грн.,
№135 від 25.01.2025 на суму 257 600,00 грн.,
№167 від 27.01.2025 на суму 186 300,00 грн.,
№200 від 29.01.2025 на суму 43 700,00 грн.,
№248 від 08.02.2025 на суму 108 100,00 грн.,
№254 від 10.02.2025 на суму 117 300,00 грн.,
№255 від 12.02.2025 на суму 39 100,00 грн.,
№1708 від 19.08.2025 на суму 124 200,00 грн.,
№1718 від 22.08.2025 на суму 262 200,00 грн.,
№1729 від 25.08.2025 на суму 73 600,00 грн.,
№1765 від 27.08.2025 на суму 163 300,00 грн.,
№2133 від 21.10.2025 на суму 82 800,00 грн.
Крім того, факт перевезення та прийняття товару відповідачем підтверджується відповідними Товарно-Транспортними накладними, копії яких додані до матеріалів справи (а.с. 18зворот-23, 23зворот-29, 30зворот-31, 32зворот-35, 36зворот-38, 39зворот-40, 41зворот-44, 45зворот-46, 47зворот-50, 51зворот-58, 59зворот-61, 62зворот-69, 70зворот-74, 75зворот-81, 82зворот-84).
Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Стаття 599 Цивільного кодексу України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Сторони домовились, що оплата сировини здійснюється два рази на місяць: до 20 числа поточного місяця та до 30 числа поточного місяця (пункт 3 Протоколу погодження договірної ціни). Крім того, відповідно до ч.5 ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.
Суд першої інстанції цілком вірно встановив, що строк оплати за видатковою накладною 
№14 від 04.01.2025, настав 20.01.2025, а з 21.01.2025 настало прострочення;
№15 від 06.01.2025, настав 20.01.2025, а з 21.01.2025 настало прострочення;
№16 від 07.01.2025, настав 20.01.2025, а з 21.01.2025 настало прострочення;
№126 від 08.01.2025, настав 20.01.2025, а з 21.01.2025 настало прострочення;
№127 від 09.01.2025, настав 20.01.2025, а з 21.01.2025 настало прострочення;
№135 від 25.01.2025, настав 30.01.2025, а з 31.01.2025 настало прострочення;
№167 від 27.01.2025, настав 20.02.2025, а з 21.02.2025 настало прострочення;
№200 від 29.01.2025, настав 20.02.2025, а з 21.02.2025 настало прострочення;
№248 від 08.02.2025, настав 20.02.2025, а з 21.02.2025 настало прострочення;
№254 від 10.02.2025, настав 20.02.2025, а з 21.02.2025 настало прострочення;
№255 від 12.02.2025, настав 20.02.2025, а з 21.02.2025 настало прострочення;
№1708 від 19.08.2025, настав 01.09.2025, а з 02.09.2025 настало прострочення;
№1718 від 22.08.2025, настав 01.09.2025, а з 02.09.2025 настало прострочення;
№1729 від 25.08.2025, настав 01.09.2025, а з 02.09.2025 настало прострочення;
№1765 від 27.08.2025, настав 22.09.2025, а з 23.09.2025 настало прострочення;
№2133 від 21.10.2025, настав 30.10.2025, а з 31.10.2025 настало прострочення.
Відповідач частково оплатив поставлену сировину, на загальну суму 829 700,00 грн., що підтверджується доданими до матеріалів справи платіжними інструкціями (а.с. 127-130).
№2110 від 21.08.2025 на суму 124 200,00 грн.
№2117 від 25.08.2025 на суму 165 600,00 грн.
№2134 від 27.08.2025 на суму 93 800,00 грн.
№2196 від 04.09.2025 на суму 63 300,00 грн.
№2282 від 19.09.2025 на суму 100 000,00 грн.
№2528 від 24.10.2025 на суму 200 000,00 грн.
№2941 від 30.12.2025 на суму 82 800,00 грн.
Оплати визнаються позивачем та додатково підтверджуються випискою з особового рахунку АТ «Райффайзен Банк» (а.с. 85-87).
Вказані факти сторонами не заперечуються.
З огляду на те, що відповідач своєчасно та в повному обсязі не оплатив поставлену сировину, позивач звернувся до суду з цим позовом, у якому просив стягнути з відповідача основний борг в сумі 1 100 000,00 грн., 147 878,56 грн. пені, нарахованої за період з 21.02.2025 по 16.02.2026, 28 994,78 грн. інфляційних втрат, нарахованих за період з березня 2025 по січень 2026 року, 14 368,05 грн. 3% річних, нарахованих за період з 21.02.2025 по 16.02.2026.
Крім того, під час розгляду справи позивач звернувся до суду з завою про відшкодування/розподіл судових витрат позивача (а.с. 147-149), у якій просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн.
Правові позиції сторін детально викладені вище.
Рішенням Господарського суду Київської області від 20.04.2026 у справі № 911/436/26 позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 1 100 000,00 грн. основного боргу, 107 016,38 грн. пені, 14 292,43 грн. процентів річних, 28 994,78 грн. інфляційних втрат, 15 003,64 грн. судового збору, 18 397,62 грн. витрат на професійну правничу допомогу, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як слідує зі змісту апеляційної скарги, у цій справі рішення суду першої інстанції відповідачем оскаржується лише в частині позовних вимог про стягнення пені та 3 % річних (апелянт вважає, що наявні підстави для зменшення вказаних сум на 50 % - примітка суду), а відтак, враховуючи, що рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення основного боргу в сумі 1 100 000,00 грн., інфляційних втрат в сумі 28 994,78 грн., судового збору в сумі 15 003,64 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 18 397,62 грн., апелянтом не оскаржується, згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України, в цих частинах рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядається.
При цьому колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення в частинах задоволення позовних вимог про стягнення основного боргу в сумі 1 100 000,00 грн., інфляційних втрат в сумі 28 994,78 грн., судового збору в сумі 15 003,64 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 18 397,62 грн.
Слід окрема зауважити на тому, що в апеляційній скарзі відповідач зазначив, що щодо визначених рішенням Господарського суду Київської області від 20.04.2026 по справі №911/436/26 до сплати: 1 100 000,00 грн. основного боргу, 15 003,64 грн. судового збору, 18 397,62 грн. витрат на професійну правничу допомогу він заперечень не має.
Отже предметом розгляду під час апеляційного розгляду цієї справи є позовні вимоги про стягнення пені в сумі 107 016,38 грн. та процентів річних в сумі 14 292,43 грн. 

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.
Пунктом 5.3 Договору передбачено, що за несвоєчасну оплату сировини покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,3% від суми неоплаченої сировини, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діє на момент заборгованості, за кожен день прострочення.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.
Враховуючи те, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджується факт несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язань з оплати поставленого товару, позивач відповідно до положень Договору та Цивільного кодексу України має право нарахувати пеню та 3 % річних та звернутися за їх стягненням до суду.
Перевіряючи виконані позивачем розрахунки пені та 3 % річних, суд першої інстанції цілком вірно встановив, що вірно розрахований розмір:
- належної до стягнення з відповідача на користь позивача пені за заявлений період становить 107 016,38 грн., у зв`язку з чим вказана вимога має бути задоволена частково;
- належних до стягнення з відповідача на користь позивача процентів річних за заявлений період становить 14 292,43 грн., у зв`язку з чим вказана вимога має бути задоволена частково.

У апеляційній скарзі відповідач посилається на наявність підстав для зменшення пені та 3 % річних на 50 %.
Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
За змістом положень ч.ч. 1, 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 Цивільного кодексу України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.
Згідно з усталеною судовою практикою нарахування на суму боргу трьох процентів річних та інфляційних втрат відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. 
Таких висновків у подібних правовідносинах Велика Палата Верховного Суду дійшла у постановах від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, у постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16.
Отже, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат не є санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та у отриманні компенсації від боржника.
Подібна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.05.2018 у справі №904/4593/17, від 13.06.2018 у справі №912/2708/17, від 22.11.2018 у справі №903/962/17, від 23.05.2018 у справі № 908/660/17, від 05.08.2020 у справі №757/12160/17-ц, від 02.09.2020 у справі № 802/1349/17-а, від 22.04.2020 у справі № 922/795/19, від 19.12.2019 у справі № 911/2845/18.
Правова позиція про можливість зменшення розміру процентів річних викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, де вказано, що з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві суд за певних умов з урахуванням конкретних обставин справи може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.
Водночас колегія суддів зазначає про те, що обставини у справі № 911/436/26 та справі № 902/417/18 не є подібними, оскільки в них різні предмети та підстави позову, зміст позовних вимог та фактичні обставини, а також має місце неоднакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.
Так, у договорі, вимоги про стягнення основного боргу, пені, штрафу та відсотків річних за яким були предметом розгляду у справі № 902/417/18, сторони дійшли згоди щодо зміни розміру процентної ставки, передбаченої ч. 2ст. 625 Цивільного кодексу України, і встановили її в розмірі 40 % річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем та 96 % річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення дев`яноста календарних днів, а загальна сума заявлених позивачем до стягнення пені, штрафу та відсотків річних майже в два рази перевищила суму основного боргу станом на дату звернення позивача до суду з позовом та який був сплачений відповідачем у повному обсязі після відкриття провадження у справі.
Саме з огляду на вказані обставини та враховуючи компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. 
При цьому, у цій справі № 911/436/26 сторони у спірному договорі не передбачили інший розмір відсотків річних, ніж той, який встановлений Цивільного кодексу України.
В свою чергу висновок про відсутність підстав для зменшення відсотків річних, які обраховані, виходячи з розміру, встановленого ст. 625 Цивільного кодексу України, тобто у розмірі 3 % річних, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.09.2021 у справі № 927/184/13-г(927/1074/20). 
Колегія суддів зазначає про те, що Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 28.02.2024 у справі № 915/534/22, якою справу повернуто колегії Касаційного суду у складі Верховного Суду для розгляду, зокрема, вказала у справі № 902/417/18, від висновків у якій вважає за необхідне відступити Касаційний господарський суд, зроблено загальний висновок про можливість суду за певних умов зменшувати розмір процентів річних, нарахованих на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, тоді як підстави та обставини для такого зменшення процентів річних суд повинен встановлювати у кожному конкретному випадку.
Про зазначене вказала й об`єднана палата Касаційного господарського суду в ухвалі від 23.05.2024 у справі № 910/2440/23, повертаючи зазначену справу колегії Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду.
В ухвалі від 18.12.2024 у справі №922/444/24 Велика Палата Верховного Суду підтримала свої висновки стосовно права суду зменшувати за певних умов зменшувати розмір процентів річних, нарахованих на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України та зазначила, що Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду не обґрунтував, у чому саме є складність тлумачення та застосування ст. 625 Цивільного кодексу України та правового висновку Великої Палати Верховного Суду у справі № 902/417/18 щодо права суду, враховуючи конкретні обставини справи, зменшити розмір процентів річних.
Отже, колегія суддів зазначає про те, що суд за певних обставин може зменшувати розмір і процентів річних, нарахованих на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, тоді як підстави та обставини для такого зменшення процентів річних суд повинен встановлювати у кожному конкретному випадку.
Виходячи зі змісту положень чинного законодавства вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), що підлягають стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів обох сторін, які заслуговують на увагу; ступінь виконання зобов`язання боржником; причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання; тривалість прострочення виконання; наслідків порушення зобов`язання; невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо (аналогічний висновок про застосування норми права викладений в постанові Верховного Суду від 31.10.2019 у справі №924/243/19).
Таким чином, наведені норми ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру до заподіяних збитків, з метою забезпечення дотримання розумного балансу інтересів кредитора та боржника.
Слід зазначити, що поняття «значно» та «надмірно», при застосуванні ч. 3 ст. 551 ЦК України є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. Правила встановлені цими нормами направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора в порушенні зобов`язання боржником.
Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від установлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.
За правовою позицією Верховного Суду в постанові від 26.02.2020 у справі № 924/456/19, зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, що оцінивши надані сторонами докази та обставини справи в їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені, а також розмір, до якого підлягає її зменшення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафу, що підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру штрафу наслідкам порушення, добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.
Законодавством не встановлений перелік виключних обставин, виходячи з яких має бути прийняте рішення щодо зменшення штрафних санкцій, так само як і не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Дане питання вирішується господарським судом, відповідно до ст.. 86 ГПК України, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
У обґрунтування наявності підстав для зменшення пені та 3 % річних відповідач послався на те, що в матеріалах справи №911/436/26 відсутні докази, що позивач зазнав матеріальних збитків у зв`язку із порушенням відповідачем умов Договору.
Крім того у апеляційній скарзі відповідачем наголошено на тому, що на даний час діяльність підприємства опинилася на межі повної зупинки, через економічну кризу, викликаною надвисокою ціною на паливо (деревину тріску) генерація впала майже у три рази: з 5000 кВт до 1200– 1500 кВт на годину До того ж ситуація ускладнилася наступними факторами:
- заборгованість АТ «Гарантований покупець» перед відповідачем складає понад 12,00 млн. грн.., а сума небалансів через обстріли та відключення перевищила 2,7 млн. грн.;
- саме державний орган Кабінету Міністрів України в особі Державного підприємства «Гарантований покупець» (на даний час його правонаступником АТ «Гарантований покупець») створив критичну ситуацію по розрахункам з постачальниками електричної енергії, в нашому випадку ТОВ «ЕПГ «Югенергопромтранс» перед Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Маяк».
- вартість палива для електростанції (паливної деревини) зросла у 2– 3 рази
Колегія суддів зазначає про те, що:
- сам лише факт відсутності у матеріалах справи доказів понесення позивачем збитків не може бути підставою для зменшення розміру пені та відсотків річних;
- такою підставою не може бути і складний фінансовий стан відповідача;
Слід окремо зауважити на тому, що відповідач не позбавлений права, у випадку наявності заборгованості перед ним його контрагентами, зокрема і Державним підприємством «Гарантований покупець», звертатися до суду з відповідним позовом про стягнення заборгованості в судовому порядку, проте матеріали справи не містять доказів вчинення відповідачем таких дій.
При цьому колегія суддів зауважує відповідачу і на правовій позиції Великої Палати Верховного Суду щодо можливості зменшення судом розміру процентів річних, яка викладена у постанові від 02.07.2025 у справі № 903/602/24, згідно з якою: 
« 116. При цьому суд при визначенні розміру, до якого можна зменшити проценти річних, обмежений нормою частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, яка визначає, що боржник має сплатити кредитору три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) від простроченої суми.
117. Отже, саме три проценти річних є законодавчо встановленим розміром процентів річних, які боржник повинен сплатити у разі неналежного виконання грошового зобов`язання. Три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) є мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником. Тому зменшення судом процентів річних можливе лише до такого розміру, тобто не менше ніж три проценти річних.
118. Відтак розмір процентів річних, який становить законодавчо встановлений розмір трьох процентів річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), не підлягає зменшенню судом.
119. З урахуванням наведеного доводи позивача про те, що суд не може зменшити визначений Цивільним кодексом України мінімальний розмір трьох процентів річних, є обґрунтованими…
..158. Розмір процентів річних, який становить три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), - це законодавчо встановлений та мінімальний розмір процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником, не підлягає зменшенню судом.
159. Інфляційні втрати не є штрафними санкціями чи платою боржника за користування коштами кредитора, вони входять до складу грошового зобов`язання і виступають способом захисту майнового права та інтересу. Тому, на відміну від процентів річних, суд не може зменшити розмір інфляційних втрат.».
З огляду на вказані обставини, а також враховуючи те, що:
- у цій справі № 911/436/26 заявлено до стягнення законодавчо встановлений та мінімальний розмір річних (3 %);
- відповідачем не доведено належними та допустимими доказами наявність підстав для звершення пені,
колегія суддів вважає, що підстави для зменшення розміру пені та 3 % річних відсутні. 
За таких обставин, позовні вимоги про стягнення 3% річних та пені підлягають задоволенню в розмірах, що визначені в рішенні місцевого суду. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.
Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.
За таких обставин, здійснивши перевірку та оцінку всіх належних доказів, наявних у матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Київської області від 20.04.2026 у справі № 911/436/26 в оскаржуваній частині прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерго-промислова група «Югенергопромтранс» задоволенню не підлягає.
Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за звернення з цією апеляційною скаргою покладаються на апелянта. 
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерго-промислова група «Югенергопромтранс» на рішення Господарського суду Київської області від 20.04.2026 у справі № 911/436/26 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Київської області від 20.04.2026 у справі № 911/436/26 залишити без змін.
3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено 08.07.2026. 

Головуючий суддя О.В. Яценко 

Судді П.В. Горбасенко

С.А. Гончаров