ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2480/26 Справа № 199/10911/26 | | Суддя у 1-й інстанції - ЩЕРБИНА-ПОЧТОВИК І. В. Суддя у 2-й інстанції - Джерелейко О. Є.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

09 вересня 2026 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Джерелейко О.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 на постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 11 серпня 2026 року щодо
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И Л А:
Відповідно до встановлених обставин у постанові суду, 10.06.2026 року о 15:00 годині по вулиці Успішній у селищі Васильківка Синельниківського району Дніпропетровської області водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Daewoo Nexia», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, нерозбірлива мова. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій ОСОБА_1 – відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 11 серпня 2026 року  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Не погоджуючись з вищевказаною постановою, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування посилається на такі обставини:
- суд першої інстанції не надав належної оцінки всім обставинам події та доказам у їх сукупності, не перевірив відповідальність дій працівників поліції встановленій законом процедурі огляду та фактично поклав в основу висновку про винуватість ОСОБА_1 відомості, зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, без належної перевірки їх відповідності фактичним обставинам події;
- суд першої інстанції розглянув справу за відсутності ОСОБА_1 , незважаючи на те, що ним була подана письмова заява про ознайомлення з матеріалами справи та відкладення судового розгляду;
- зазначає, що на місці події протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 складений не був, не запропоновано ознайомитися з протоколом, надати пояснення чи зауваження до нього, не вручено копію, а також не було належним чином роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП;
- наявний у матеріалах справи відеозапис є недопустимим доказом, оскільки порушено безперервність відеозапису, відсутній процес складання протоколу та без участі ОСОБА_1 ;
- судом першої інстанції не встановлено від якого саме огляду відмовився ОСОБА_1 та чи відповідав порядок пропозиції поліцейського на проходження огляду вимогам статті 266 КУпАП;
- суд першої інстанції, обґрунтовуючи висновок про винуватість ОСОБА_1 послався також на протокол про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП та акт огляду на стан алкогольного сп`яніння №62 від 10.06.2026, відповідно до якого огляд проведено о 18:52 та встановлено результат 2,32‰, однак зазначені матеріали не підтверджують факту вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП;
- відсутність належного підтвердження ознак алкогольного сп`яніння;
- наявні у справі докази не підтверджують належної та послідовної пропозиції пройти огляд, роз`яснення ОСОБА_1 порядку його проведення та наслідків відмови, а також пропозиції пройти огляд у закладі охорони здоров`я після його відмови.
Будучи увідомленим про місце та час розгляду справи, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не з`явився, у зв`язку з чим апеляційний розгляд проведено у його відсутність. 
Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи, докази і вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, приходжу до такого висновку.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Як встановлено апеляційним переглядом, вказані вимоги закону при розгляді судом першої інстанції справи про адміністративне правопорушення були дотримані та виконані в повному обсязі. 
Висновок суду про доведеність вини  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим, повністю узгодженим із наявними в матеріалах справи доказами, в їх сукупності, зокрема: 
-протоколом серії ААД № 995633 від 10.06.2026 року;
-відеозаписом;
-направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що занижують увагу та швидкість реакції від 10.06.2026 ;
-актом огляду на стан алкогольного сп`яніння, в якому зазначені ознаки такого сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, нерозбірлива мова.
За змістом ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
Зазначені вище докази є належними та допустимими в розумінні ст. 251 КУпАП, а з огляду на їх узгодженість, і достатніми для встановлення необхідних фактичних обставин справи та належного її розгляду.
Посилання на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам у їх сукупності та фактично поклав в основу висновку про винуватість лише відомості, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, є безпідставними.
Як вбачається зі змісту вищезазначеної постанови, суд першої інстанції дослідив та оцінив не лише протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 995633, а й відеозапис з нагрудної камери працівника поліції, а також інші матеріали, долучені до матеріалів справи.
При цьому апеляційний суд звертає увагу, що висновок про винуватість ОСОБА_1 підтверджується насамперед сукупністю матеріалів саме у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме протоколом серії ААД № 995633 та безпосередньо зафіксованими на відеозаписі обставинами. Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі не був єдиним доказом вини ОСОБА_1 та не залишився неперевіреним судом, оскільки викладені в ньому відомості отримали об`єктивне підтвердження на відеозаписі.
Зокрема, відеозаписом зафіксовано рух транспортного засобу «Daewoo Nexia» державний номерний знак НОМЕР_1 , його зупинку працівниками поліції та перебування ОСОБА_1 на водійському сидінні. Таким чином, факт керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 підтверджується безпосередньо відеозаписом, а не лише відомостями протоколу.
Крім того, відеозаписом зафіксовано спілкування працівника поліції з ОСОБА_1 та його відповіді на поставлені запитання. Так, о 15 год. 11 хв. на запитання працівника поліції чи вживав алкогольні напої ОСОБА_1 , останній відповів, що вживав. Після цього на запитання поліцейського щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 відмовився.
Після висловлення відмови ОСОБА_1 починає відходити від працівників поліції, що з урахуванням змісту попередньої розмови додатково підтверджує його небажання проходити запропонований огляд.
Таким чином, висновки суду першої інстанції щодо обставин правопорушення ґрунтуються на взаємопов`язаній сукупності доказів, а не на припущеннях чи виключно на змісті протоколу.
Доводи про те, що суд першої інстанції не перевірив відповідність дій працівників поліції вимогам ст. 266 КУпАП, також не знаходять свого підтвердження, оскільки із відеозапису вбачається послідовність дій після зупинки транспортного засобу, спілкування працівника поліції з ОСОБА_1 , встановлення обставин вживання ним алкогольних напоїв та пропозиція пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.
На конкретне запитання працівника поліції щодо проходження огляду ОСОБА_1 відповів категорично: «Ні».
Більше того, з огляду на характер поставленого працівником поліції запитання та попередню розмову очевидно, що йшлося саме про проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
ОСОБА_1 не наведено будь-яких об`єктивних відомостей, які б свідчили про те, що його відповідь «Ні» стосувалася іншої пропозиції або що він не розумів змісту запропонованого йому огляду.
Посилання на те, що ознаки алкогольного сп`яніння належним чином не підтверджені, також є необґрунтованими. У протоколі про адміністративне правопорушення конкретно зазначені виявлені у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей та нерозбірлива мова. При цьому зазначені відомості узгоджуються з поведінкою ОСОБА_1 та його власним повідомленням на відеозаписі про те, що він вживав алкоголь.
Разом із тим апеляційний суд наголошує, що ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності не за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Тому для встановлення складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП у формі відмови від огляду, визначальним є встановлення факту керування транспортним засобом та факту відмови від проходження огляду у встановленому порядку, а не наявність результату такого огляду. У цьому випадку обидві зазначені обставини підтверджені належними доказами.
Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає в тому числі і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Вказані положення повністю кореспондуються з положеннями п. 2.5. Правил дорожнього руху України, згідно з якими водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За порушення водієм обов`язку, передбаченого п. 2.5 ПДР, за таку відмову настає відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто правові наслідки у виді складення протоколу, оскільки, як вже було зазначено вище, диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП охоплює відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду відповідно до встановленого порядку на стан алкогольного сп`яніння і за такі дії настає адміністративна відповідальність.
Суд першої інстанції у постанові послався також на протокол про адміністративне правопорушення ДНП/Р № 1394 від 10 червня 2026 року за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП та акт огляду на стан алкогольного сп`яніння № 62 від 10 червня 2026 року, відповідно до якого огляд проведено о 18 год. 52 хв. та встановлено результат 2,32 ‰.
Апеляційний суд погоджується з доводом апеллянта лише в тій частині, що зазначений акт огляду не є результатом того огляду, від проходження якого ОСОБА_1 відмовився о 15 год. 00 хв., та не може підміняти собою доказ факту первинної відмови. Однак із цього не випливає відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Зазначені матеріали були враховані судом першої інстанції як додаткові докази, проте вони не є необхідною та визначальною підставою для висновку про винуватість ОСОБА_1 . Висновок про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю доказів, зібраних у справі за ч. 1 ст. 130 КУпАП, — протоколом серії ААД № 995633 та відеозаписом. Таким чином, навіть за умови неврахування протоколу за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП та акта огляду № 62, доказів, що залишаються у справі, достатньо для встановлення вини ОСОБА_1 .
Тому посилання на неналежність зазначених додаткових матеріалів не спростовує висновку суду про доведеність саме факту відмови від огляду.
Доводи про недопустимість відеозапису у зв`язку з нібито порушенням безперервності його здійснення апеляційний суд також вважає необґрунтованими.
Сам по собі факт того, що відеозапис не є безперервною фіксацією всіх без винятку процесуальних дій, не свідчить про його недопустимість як доказу.
ОСОБА_1 не наведено конкретних обставин, які б свідчили про монтаж, редагування, спотворення змісту відеозапису або втручання у його цілісність. Не зазначено також, які саме істотні для справи обставини були змінені або викривлені внаслідок переривання відеофіксації. Натомість наявний у матеріалах справи відеозапис містить зафіксовані обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи: рух та зупинка автомобіля, перебування ОСОБА_1 на водійському сидінні, його спілкування з працівником поліції, повідомлення про вживання алкоголю, пропозиція пройти огляд та категорична відмова від нього. Отже, зміст відеозапису є достатньо конкретним для встановлення фактичних обставин події та узгоджується з іншими матеріалами справи. 
Доводи про те, що на місці події йому не було надано можливості ознайомитися з протоколом, надати пояснення чи зауваження, отримати його копію та належним чином не було роз`яснено права, передбачені ст. 268 КУпАП, не є піставою для скасування постанови. З відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 розумів зміст звернень працівників поліції та мав можливість висловити свою позицію. Після цього почав відходити від працівників поліції та не відповідав на частину їх запитань, що у сукупності свідчить про свідоме ухилення від проходження огляду. При цьому ОСОБА_1 не був позбавлений можливості реалізувати право на захист під час судового та апеляційного розгляду, яким фактично скористався, подавши апеляційну скаргу та виклавши в ній свої заперечення щодо доказів і дій працівників поліції. 
Разом із тим апеляційний суд окремо перевірив доводи щодо порушення права на участь у розгляді справи судом першої інстанції.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 був повідомлений про розгляд справи шляхом направлення повідомлення у додаток «Viber».
Водночас у матеріалах справи наявна його заява про ознайомлення з матеріалами справи, в якій він просив також відкласти розгляд справи, призначений на 11 серпня 2026 року. При цьому така заява судом першої інстанції окремо не була розглянута, що апеляційний суд визнає процесуальним порушенням. Разом із тим, зазначене порушення не є таким, що у конкретних обставинах цієї справи безумовно тягне скасування постанови.
Під час апеляційного перегляду він скористався своїм правом на захист, подав апеляційну скаргу, у якій виклав заперечення щодо доказів, дій працівників поліції, порядку проведення огляду, допустимості відеозапису, складення протоколу та розгляду справи судом першої інстанції.
Таким чином, на стадії апеляційного розгляду ОСОБА_1 мав реальну можливість викласти свою позицію, заявити клопотання, надати пояснення та доводи щодо відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Судом обґрунтовано накладено стягнення на загальних підставах за ч. 1 ст. 130 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, а тому порушень вимог закону при накладенні стягнення не вбачається. 
Таким чином, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки не виникає сумніву щодо доведеності винуватості  ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, так як правопорушення повністю знайшло своє підтвердження наявними в матеріалах справи доказами.
При апеляційному перегляді не встановлено порушень судом першої інстанції ст.ст.279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.
Таким чином, вважаю за доцільне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову судді першої інстанції – без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 на постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2026 року – залишити без задоволення.
Постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2026 року щодо ОСОБА_1 , якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського
апеляційного суду        О.Є. Джерелейко