ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 липня 2026 року | справа № 380/10606/26

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючої судді Крутько О.В., розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кампен» до Миколаївського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови
в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кампен» (далі ТзОВ «Кампен», позивач) звернулось в суд з позовом до Миколаївського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі Миколаївського ВДВС у Стрийському районі Львівської області, відповідач), в якому просить: визнати протиправною та скасувати постанову Миколаївського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про стягнення виконавчого збору по ВП №80674229 від 06.04.2026р. 
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.10.2025 у справі № 380/2888/25 виконано добровільно позивачем до прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження, про що державного виконавця було повідомлено листом за вих № 11870 від 14.04.2026.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, вказав, що заяву про виконання судового рішення боржник направив виконавцю лише 14.04.2026, тобто після отримання постанови про відкриття виконавчого провадження від 06.04.2026 року та початку примусового виконання.
Встановлені обставини справи.
На виконанні у Миколаївському відділі державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області перебувало виконавче провадження ВП №80674229 від 03.04.2026 з примусового виконання виконавчого листа № 380/2888/25 виданого 17.11.2025 Львівським окружним адміністративним судом про зупинення експлуатації гаража (що прибудований до складу) ТзОВ "Кампен" за адресою: м. Миколаїв, вул. Залізнична, 10А, до повного усунення порушень вимог законодавства з питань пожежної та техногенної безпеки, шляхом опечатування (опломбування) та відімкнення від джерел живлення, окрім виконання робіт, пов`язаних із усуненням порушень вимог законодавства з питань пожежної та техногенної безпеки. 
06.04.2026 державним виконавцем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №80674229.
06.04.2026 державним виконавцем у зазначеному виконавчому провадженні прийнято постанову про стягнення виконавчого збору, якою, відповідно до ч.2 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» вирішено стягнути з боржника ТзОВ «Кампен» виконавчий збір у розмірі 10% суми, що підлягає примусовому стягненню – 34588,00 грн.
Позивач направив державному виконавцю заяву № 11870 від 14.04.2026 про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з добровільним виконанням рішення до моменту відкриття провадження та скасування постанови про стягнення виконавчого збору. До заяви було долучено копію наказу ТОВ «Кампен» № 2 від 19.03.2026 «Про створення комісії та опечатування приміщення», копію акту № 1 від 20.03.2026 про опечатування (опломбування) гаража (що прибудований до складу) за адресою: м. Миколаїв, вул. Залізнична, 10А, фотоматеріали опломбування гаража (що прибудований до складу) за адресою: м. Миколаїв, вул. Залізнична, 10А.
18.05.2026 державним виконавцем прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 80674229.
Не погодившись постановою про стягнення виконавчого збору у зазначеному виконавчому провадженні позивач звернувся до суду. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходив із такого.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими для виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Відповідно до положень статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом двадцяти днів після відкриття провадження у справі.
Правовідносини щодо примусового виконання рішення суду та інших органів у виконавчому провадженні державними та приватними виконавцями врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII).
Згідно зі статтею 1 Закону №1404-VІІІ, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону №1404-VІІІ визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Відповідно до частини 1статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Частиною 1 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону №1404-VIII державний виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до частини 5 статті 26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Так, згідно з частини 1статті 27 Закону №1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Відповідно до частини 3 статті 27 Закону №1404-VІІІ за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника-фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника-юридичної особи.
Згідно з частиною 4 статті 27 Закону №1404-VІІІ державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Частиною 9 статті 27 Закону №1404-VІІІ виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону. Виконавчий збір не стягується із сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені) та недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі їх списання згідно з пунктами 2-3, 2-4 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України та пунктом 9-15 розділу VIII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Отже, з огляду на системний аналіз наведених норм права, стягнення виконавчого збору пов`язується з початком примусового виконання, оскільки державний виконавець одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження виносить постанову про стягнення виконавчого збору.
При цьому, стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження, незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.
Так, з змістом положень частини четвертої статті 27 Закону №1404-VIII державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Частиною 3 статті 40 Закон №1404-VIII визначено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Також окремі питання організації виконання судових рішень визначені Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за №489/20802.
Пунктом 8 розділу ІІІ Інструкції №512/5 встановлено, що стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.
Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.
Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.
Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.
Частиною 5 статті 27 Закону №1404-VIII визначено, що виконавчий збір не стягується:
1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;
2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;
3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»;
4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;
5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;
6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини 9 статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
Отже, стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання рішення; про стягнення виконавчого збору державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження, при цьому одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем приймається постанова про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.
Верховний Суд у постанові від 28.04.2020 у справі №480/3452/19 зазначив, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження, незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.
Таким чином, стягнення виконавчого збору зумовлюється лише фактом початку примусового виконання та не ставиться у залежність від фактично вчинених дій щодо примусового виконання. Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження. Крім того, на момент відкриття виконавчого провадження державний виконавець не зобов`язаний самостійно з`ясовувати будь-яку інформацію щодо виконання судового рішення боржником, оскільки вчинення будь-яких дій до відкриття виконавчого провадження Законом №1404-VIII не передбачено.
Аналогічна правова позиція також наведена у постановах Верховного Суду від 26.06.2020 у справі № 360/3324/19 та від 23.12.2020 у справі № 620/334/20.
Як встановлено за матеріалами справи, судове рішення виконано боржником до відкриття виконавчого провадження. Позивач направив державному виконавцю заяву № 11870 від 14.04.2026 про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з добровільним виконанням рішення до моменту відкриття провадження. До заяви долучив копію наказу ТОВ «Кампен» № 2 від 19.03.2026 «Про створення комісії та опечатування приміщення», копію акту № 1 від 20.03.2026 про опечатування (опломбування) гаража (що прибудований до складу) за адресою: м. Миколаїв, вул. Залізнична, 10А, фотоматеріали опломбування гаража (що прибудований до складу) за адресою: м. Миколаїв, вул. Залізнична, 10А.
Відповідно до постанови від 18.05.2026 виконавче провадження №80674229 закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». 
Відповідач не вчиняв дій з примусового виконання рішення суду у спірних правовідносинах.
Розмір виконавчого збору, який підлягає до стягнення за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби, визначений у статті 27 Закону №1404-VIII
Так, згідно ч.2 цієї статті виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.Згідно ч.3 статті 27 Закону №1404-VIII за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи..
В оскаржуваній постанові відповідач помилково покликається на ч.2 чт. 27 Закону та вказує, що виконавчий збір стягується у розмірі 10% суми, що підлягає примусовому виконанню, оскільки виконавчий лист видано для виконання рішення немайнового характеру і розмір виконавчого збору визначається відповідно до ч.3 ст. 27 вищевказаного Закону (4 м.з.п.).
Отже, державний виконавець невірно застосував норму закону для визначення розміру виконавчого збору в оскаржуваній постанові, що, проте, не призвело до невірного визначення суми виконавчого збору.
Враховуючи вищевказані обставини, суд підсумовує, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.10.2025 у справі № 380/2888/25 виконано добровільно боржником до прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження, заходи примусового виконання державним виконавцем не вживались, а оскаржувану постанову прийнято з покликанням на норму права, яка не підлягає застосуванню. Зазначені мотиви є підставою для скасування оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору.
Щодо покликання відповідача на пропущення строку звернення до суду з цим позовом, то суд вказує, що відповідач не надав належних доказів направлення позивачу оскаржуваної постанови, та не довів, що рекомендованим листом RO67141235599 було направлено позивачу саме постанову про стягнення виконавчого збору, а не інші матеріали виконавчого провадження.
Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Ураховуючи викладене, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд висновує, що позов належить задовольнити.
Згідно приписів ст. 139 КАС України, судові витрати покласти на відповідача.
Керуючись ст.ст. 19, 22, 25,72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 293, 295 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправною та скасувати постанову Миколаївського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про стягнення виконавчого збору у ВП №80674229 від 06.04.2026. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Миколаївського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції (адреса: 81600, Львівська обл., м. Миколаїв, вул. Шептицького, 9, ЄДРПОУ: 35048088) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кампен» (адреса: 81600, Львівська обл., м. Миколаїв, вул. Лисенка, 37Д, ЄДРПОУ: 36287844) 3328,00 грн. (три тисячі триста двадцять вісім грн. 00 коп.) сплаченого судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. У випадку розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя | Крутько Олена Василівна