ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" серпня 2026 р. Справа№ 910/2527/26

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Ходаківської І.П.
суддів: Владимиренко С.В. 
Демидової А.М. 

за участю секретаря судового засідання: Зозулі Н. М.
за участю представників:
від позивача: Богуш М. К. 
від відповідача: Олійник Н. А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Акціонерного товариства "Гарантований покупець"
на додаткове рішення господарського суду міста Києва від 28.05.2026 (повний текст складено 28.05.2026)
у справі № 910/2527/26 (суддя О. В. Гумега)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетична компанія "АКВА-ВІТТА"
до Акціонерного товариства "ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ"
про стягнення 382 235, 00 грн

В С Т А Н О В И В:

09.03.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергетична компанія "АКВА-ВІТТА" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ" про стягнення заборгованості у загальній сумі 382 235,00 грн, з яких: 358 772,74 грн основного боргу, 14 653,09 грн інфляційних втрат, 8 809,17 грн 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані порушення відповідачем умов договору в частині своєчасної та повної оплати наданих за січень 2024 року та у періоди з березня 2024 року по жовтень 2025 року послуги, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, на яку були нараховані три відсотки річних та інфляційні втрати.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.05.2026 замінено відповідача у справі № 910/2527/26 Державне підприємство "ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ" (ідентифікаційний код: 43068454) його правонаступником Акціонерним товариством "ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ" (ідентифікаційний код: 43068454).

Рішенням господарського суду міста Києва від 12.05.2026 у справі № 910/2527/26 позов задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства "Гарантований покупець" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетична компанія "АКВА-ВІТТА" 279 650,23 грн основного боргу, 8 765,41 грн 3% річних, 14 653,09 грн інфляційних втрат. В іншій частині позову відмовлено.

15.05.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергетична компанія "АКВА-ВІТТА" звернулось до господарського суду міста Києва з клопотанням про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, у якому просило суд стягнути з Акціонерного товариства "Гарантований покупець" витрати на професійну правову допомогу у розмірі 50 000,00 грн.

Заперечуючи проти задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення, відповідач зазначав про завищеність заявлених до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, зважаючи на предмет, підстави та складність справи, а також обсяг і характер виконаних адвокатом робіт, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні заяви або, у разі її задоволення, зменшити розмір таких витрат до 1,00 грн.

Додатковим рішенням господарського суду міста Києва від 28.05.2026 у справі №910/2527/26 вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетична компанія "АКВА-ВІТТА" про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства "Гарантований покупець" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетична компанія "АКВА-ВІТТА" 15 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Ухвалюючи оскаржуване додаткове рішення, місцевий господарський суд, надавши оцінку наявним у матеріалах справи доказам, врахувавши ступінь складності справи та обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), а також заперечення відповідача, з урахуванням принципів справедливості, верховенства права, співмірності та розумності судових витрат на професійну правничу допомогу дійшов висновку про часткову обґрунтованість вимог позивача та наявність підстав для стягнення з відповідача на його користь витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн.

Не погодившись з ухваленим додатковим рішенням, Акціонерне товариство "Гарантований покупець" 17.06.2026 (через систему "Електронний суд") звернулось безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення господарського суду м. Києва від 28.05.2026 по справі № 910/2527/26 в частині стягнення з Акціонерного товариства "Гарантований покупець" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетична компанія "АКВА-ВІТТА" витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000, 00 грн та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетична компанія "АКВАВІТТА" про розподіл судових витрат у відповідній частині.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що з урахуванням критеріїв, визначених частиною четвертою статті 126 ГПК України, вартість наданої правничої допомоги слід оцінити у 15 000,00 грн. На думку апелянта, виокремлення таких послуг, як аналіз первинних документів, надання усної правової консультації позивачу, підготовка позовної заяви, здійснення розрахунків пені, штрафу, 3 % річних, інфляційних втрат, аналіз аналогічної судової практики, призвело до завищення вартості наданих адвокатських послуг, оскільки такі послуги мали охоплюватися однією категорією - підготовкою та поданням позовної заяви. При цьому, як вважає апелянт, фактичний обсяг наданих адвокатом послуг зводиться до складання позовної заяви та відповіді на відзив на позовну заяву.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 17.06.2026 матеріали апеляційної скарги у справі № 910/2527/26 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: Ходаківської І.П. - головуючої, суддів: Владимиренко С.В., Демидової А.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2026 відкрито апеляційне провадження та призначено розгляд апеляційної скарги на 05.08.2026.

09.07.2026 позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції - без змін. Позивач зазначив, що суд першої інстанції вже зменшив розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягали компенсації за рахунок відповідача, з заявлених 50 000,00 грн до 15 000,00 грн, а тому їх подальше зменшення не відповідатиме принципам розумності, пропорційності та реальності таких витрат.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.08.2026 відкладено розглід апеляційної скарги Акціонерного товариства "Гарантований покупець" на додаткове рішення до 12.08.2026.

Присутній у судовому засіданні 12.08.2026 представник відповідача просив задовольнити апеляційну скаргу, а представник позивача - відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апелянта, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини третьої статті 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За частиною першою статті 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 ГПК України).

Водночас за змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).

У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим у частині п`ятій статті 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку /дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, також визначені положеннями частин шостої, сьомої та дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою та дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Висновки, аналогічні відображеним вище, викладені в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон № 5076-VI) адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону № 5076-VI).

Закон № 5076-VI формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Частинами першою та другою статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру та погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Колегія суддів зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

Крім того, частина третя статті 126 ГПК України визначає, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Колегія судів також зауважує, що частина третя статті 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.

Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.

Таким чином, учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Статтею 126 ГПК України також не передбачено, що відповідна сторона зобов`язана доводити неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката одразу за всіма пунктами з переліку, визначеного частиною четвертою вказаної статті.

Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Аналогічний висновок, викладений у висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.

Місцевим господарським судом встановлено, що на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у загальній сумі 50 000,00 грн позивачем було подано такі документи:
- копія Договору про надання правової допомоги від 02.03.2026, укладеного між ТОВ "Енергетична компанія "АКВА-ВІТТА" (далі клієнт) та Адвокатським бюро "МАРИНИ БОГУШ "АЛТАНА" (далі бюро) (далі Договір);
- копія Акту №1 приймання-передачі наданої правової (правничої) допомоги від 06.03.2026;
- копія платіжної інструкції № 54 від 04.03.2026;
- копія ордеру серії АА № 1685919 від 06.03.2026;
- копія свідоцтва № 386 від 21.09.2012.

Відповідно до п. 1.1 Договору, бюро зобов`язується надати правову допомогу щодо захисту прав та законних інтересів клієнта в судовому порядку щодо стягнення заборгованості з ДП "ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ".

Згідно з п. 3.1 та 3.2 Договору, розмір гонорару бюро становить суму у розмірі 50 000,00 грн. Клієнт сплачує бюро гонорар у розмірі 30000,00 грн. Після отримання авансу бюро приступає до роботи. 20 000,00 грн клієнт сплачує протягом 2 робочих днів з дня отримання суми заборгованості на свій розрахунковий рахунок.

06.03.2026 сторони склали та підписали Акт №1 приймання-передачі наданої правової (правничої) допомоги, відповідно до якого бюро надало, а клієнт прийняв наступні юридичні послуги:
- аналіз первинних документів (договору, актів приймання передачі, рахунків, виписок з банку) по взаємовідносинам з ДП "ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ" 7 годин;
- надання усної правової консультації ТОВ "Енергетична компанія "АКВА-ВІТТА" 2 години;
- підготовка позовної заяви ТОВ "Енергетична компанія "АКВА-ВІТТА" до ДП "ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ", про стягнення заборгованості 8 годин;
- здійснення розрахунку пені, штрафу, 3% річних, інфляційних збитків 3 години;
- аналіз аналогічної судової практики 2 години.

Загальна вартість видів правової допомоги за цим актом склала 50 000,00 грн (п. 3 Акту прийому-передачі наданих послуг № 1 від 05.11.2025).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачено за юридичні послуги згідно Договору кошти у розмірі 30 000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 54 від 04.03.2026.

Колегія суддів зазначає, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.

Відповідач у суді першої інстанції скористався своїм правом на заперечення щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, зазначивши про завищеність заявлених до відшкодування витрат з огляду на предмет, підстави та складність справи, а також обсяг і характер виконаних адвокатом робіт, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні заяви або, у разі її задоволення, зменшити розмір таких витрат до 1,00 грн.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно врахував доводи відповідача про те, що витрати на професійну правничу допомогу у сумі 50 000,00 грн є неспівмірними із складністю справи та виконаною адвокатом роботою (наданими послугами), враховуючи, що за своєю категорією вказана справа не є складною та об`ємною, не потребує дослідження великої кількості доказів, розрахунки суми боргу та відповідних нарахувань не є складними, судова практика з аналогічних справ є сталою; спір, який виник між сторонами у справі відноситься до категорії спорів, які виникають у зв`язку із неналежним виконанням договору, даний спір для кваліфікованого юриста є незначної складності; у спорах такого характеру, за відсутності протиріч між наявними у справі документами щодо факту невиконання зобов`язання, а судова практика є сталою; застосування великої кількості законів та підзаконних актів спірні правовідносини не передбачають; матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження та збирання б яких адвокат витратив значний час. 

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з твердженням апелянта, що детальне виокремлення наданих позивачу адвокатом послуг, які, як вважає відповідач, можна звести до однієї категорії послуг - "підготовка та подання позовної заяви", може слугувати підставою для відмови у задоволенні заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та позбавлення позивача правомірних очікувань на компенсацію понесених судових витрат.

Водночас при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу суд не обмежується формальним зіставленням наведених у детальному описі видів робіт, а має оцінити їх зміст, обсяг та необхідність у конкретній справі з урахуванням критеріїв, визначених частиною четвертою статті 126 ГПК України, зокрема складності справи, обсягу виконаних адвокатом робіт, часу, необхідного для їх виконання, ціни позову та значення справи для сторони. Отже, саме по собі відображення у детальному описі окремих видів робіт не може свідчити про необґрунтованість заявлених витрат, оскільки визначальним є не кількість зазначених позицій, а співмірність загального розміру витрат на професійну правничу допомогу із зазначеними критеріями.

Відтак, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку, що виходячи з приписів чинного господарського процесуального законодавства стосовно необхідності розподілу судових витрат пропорційно задоволених вимог, з урахуванням усіх аспектів і складності цієї справи, обсягу наданих адвокатських послуг і виконаних робіт у межах розгляду справи № 910/2527/26, виходячи з характеру спірних правовідносин, обсягу матеріалів справи, враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, а також те, що обставини справи свідчать, що справа є не складною, типовою і підготовка до її розгляду не потребувала аналізу великої кількості доказів та законодавства, значних затрат часу та правових знань, розмір компенсації витрат на професійну правничу допомогу адвоката підлягає до стягнення з відповідача в сумі 15 000, 00 грн.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що вирішення питання щодо розподілу витрат на оплату послуг адвоката є дискрецією суду, який розглядає відповідне питання з урахуванням усіх конкретних обставин справи в їх сукупності та реалізується ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань і дослідження та оцінки доказів за правилами статей 86, 210 ГПК України.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом апеляційної інстанції без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учаснику справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваних у даній справі судових рішень відсутні.

Судові витрати

Оскільки апеляційна скарга на додаткове рішення суду першої інстанції про розподіл витрат на професійну правничу допомогу не є об`єктом справляння судового збору, розподіл судових витрат судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Гарантований покупець" залишити без задоволення.

Додаткове рішення господарського суду міста Києва від 28.05.2026 у справі №910/2527/26 залишити без змін.

Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повна постанова складена 24.08.2026.

Головуючий суддя І.П. Ходаківська 

Судді С.В. Владимиренко

А.М. Демидова