Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
м. Вінниця
19 серпня 2026 р.  Справа № 120/14353/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді Крапівницької Н.Л., 
розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом: ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області 
про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В :
До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі – позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якому просить суд:
- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 29.07.2025 №024350004999, щодо відмови позивачу у призначенні пенсії по вислузі років;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити позивачу пенсію позивачу за вислугу років, з врахуванням періодів роботи згідно трудової книжки від 26.07.1985 серії НОМЕР_1 , з 25.07.1985 по 31.10.1985, з 22.02.1988 по 19.08.1991, з 21.08.1991 по 15.04.1992, з 14.04.1992 по 20.03.1995 та з 04.05.1995 по 01.02.1996.
Ухвалою від 22.10.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.
Ухвалою від 10.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи. Також даною ухвалою встановлено відповідачам строк на подання відзиву на позов.
Від Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області надійшов відзив на позов, в якому представник заперечив щодо задоволення позову. Зазначив, що 21.07.2025 Позивач звернувся до Пенсійного фонду України в Вінницькій області із заявою про призначення дострокової пенсії за віком відповідно до частини 1 статті 115 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі Закон №1058). 29.07.2025 за принципом екстериторіальності Головним управлінням в Миколаївській області було розглянуто заяву та додані до неї документи та прийнято рішення №024350004999 про відмову в призначенні пенсії, відповідно до частини 1 статті 115 Закону №1058-IV, в зв`язку з відсутністю документів, підтверджуючих статус особи яка має право для надсилання заяви на призначення пенсії поштою та документу, який засвідчує особу .
Від Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області надійшов відзив на позов, в якому представник заперечив щодо задоволення позову. Зазначив, Головним управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області не приймалось рішення по суті заяви Позивача, відтак відповідальним за опрацювання заяви позивача та прийняття відповідного рішення є, в даному випадку, визначений у встановленому порядку територіальний орган Пенсійного фонду - Головне управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області.
Розпорядженням в.о. керівника апарату суду від 01.01.2026 №1 "Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ", у зв`язку із тим, що суддя Слободонюк М.В. відповідно до наказу Вінницького окружного адміністративного суду від 17.12.2025 № 034-К виключений зі штату Вінницького окружного адміністративного суду та суддя позбавлений можливості здійснювати розгляд адміністративних справ та нерозглянутих заяв переданих на розгляд Протоколом передачі раніше визначеному складу суду, передано на розгляд судді Крапівницькій Н.Л.
Ухвалою від 06.01.2026 прийнято до свого провадження адміністративну справу №120/14353/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.
21.07.2025 року позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою про призначення дострокової пенсії за віком, відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України №1058-IV від 09.07.2003 року "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон №1058).
За принципом екстериторіальності, розгляд заяви здійснювало Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області №024350004999 від 29.07.2025 відмовлено в призначені пенсії за вислугу років. В оскаржуваному рішенні вказано, що заявник надав копії документів, зокрема, паспорту громадянина України НОМЕР_2 , виданого Крижопільським РВ УМВС України в Вінницькій області 01.12.1995, трудової книжки НОМЕР_1 від 26.07. (рік неможливо визначити) (далі трудова книжка), військового квитка НОМЕР_3 від 01.11.1985, довідки про грошове забезпечення від 04.04.2016 № 247, посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_4 від 18.12.2015, довідки від 22.03.2016 №1903/1 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
Повідомляємо, що до страхового стажу не можливо зарахувати періоди роботи протягом вересня 1982 року до лютого 1996 року, отримання допомоги по безробіттю з 05.03.2003 по 29. 04.2004 оскільки за наданою копією трудової книжки не можливо визначити дати наказів підставах внесення записів про прийняття та звільнення, початок та припинення виплати.
Позивач вважає таке рішення протиправним, у зв`язку з чим звернувся з цим позовом про його скасування та зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію позивачу за вислугу років, з врахуванням періодів роботи згідно трудової книжки від 26.07.1985 серії НОМЕР_1 , з 25.07.1985 по 31.10.1985, з 22.02.1988 по 19.08.1991, з 21.08.1991 по 15.04.1992, з 14.04.1992 по 20.03.1995 та з 04.05.1995 по 01.02.1996.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, особливості призначення, перерахунку і виплати пенсій врегульовано Законом України від 09.07.2003 року №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV).
За змістом ст. 115 Закону №1058-IV право на призначення дострокової пенсії за віком мають, серед іншого, військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, […], особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи з числа резервістів, військовозобов`язаних і осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус сім`ї загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України відповідно до абзаців четвертого і п`ятого частини першої статті 101 зазначеного Закону, а також абзацу шостого частини першої статті 101 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.
Судом встановлено, що позивач на момент звернення із заявою досяг 58-річного віку.
Водночас, відсутні відомості про розрахований головним управлінням Пенсійного фонду України страховий стаж.
Як свідчать матеріали справи органом Пенсійного фонду відмовлено у врахуванні до страхового стажу періоду протягом вересня 1982 року до лютого 1996 року (саме ці періоди є спірними в межах даної справи), оскільки за наданою копією трудової книжки не можливо визначити дати наказів підставах внесення записів про прийняття та звільнення.
Закон України «Про пенсійне забезпечення» відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій, спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих; та гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.
Згідно із статтею 1 Закону № 1788 громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Відповідно до статей 6, 7 Закону № 1788 особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов`язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи з виконанням інтернаціонального обов`язку.
Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.
При цьому, пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.
Відповідно до статті 56 Закону №1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Згідно із статтею 62 Закону №1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 62 Закону №1788 постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Суд також враховує, що на момент внесення у трудову книжку позивача записів про періоди роботи була чинна Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.74 р. № 162 (далі Інструкція №162), де згідно з пунктом 2.2 у трудову книжку вноситься запис про роботу: прийом на роботу, перехід на іншу постійну роботу, звільнення.
Пунктом 2.3 Інструкції №162 було визначено, що всі записи у трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, також по нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Крім того, пунктами 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі - Порядок №637) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Разом з тим, відповідно до пункту 18 постанови Ради міністрів СРСР від 06 вересня 1973 року №656 «Про трудові книжки робочих та службовців» відповідальність за організацію робіт по веденню, обліку, зберіганню та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, призначена наказом (розпорядженням керівника підприємства, установи, організації).
Аналогічний припис міститься в пункті 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
З огляду на зазначене, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17.
Відповідно до статті 1 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Згідно із частиною 1 статті 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до частини 2 статті 24 Закону № 1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Таким чином, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а наявність відповідних записів у трудовій книжці про стаж роботи є підтвердженням страхового стажу. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Наявність же відповідних записів у трудовій книжці про стаж роботи є підтвердженням страхового стажу.
При поданні заяви, про призначення пенсії було надано трудову книжку.
Однак, відповідачем було відмовлено у зарахуванні до стажу періодів роботи згідно вказаної трудової книжки через недоліки у заповненні трудової книжки.
Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а зазначив, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Дана обставина не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питання призначення пенсії.
Разом з тим, підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Пенсійний орган не врахував, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Зазначений висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 року по справі № 754/14898/15-а.
Таким чином, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 25 квітня 2019 року у справі №593/283/17.
Щодо тверджень відповідача, що прийнято рішення №024350004999 про відмову в призначенні пенсії, відповідно до частини 1 статті 115 Закону №1058-IV, в зв`язку з відсутністю документів, підтверджуючих статус особи яка має право для надсилання заяви на призначення пенсії поштою та документу, який засвідчує особу, суд зазначає наступне.
Висновок Головного управління Пенсійного фонду України про відмову у розгляді заяви від 21.07.2025 є необґрунтованим, оскільки не відповідає встановленим у самому рішенні обставинам.
Пенсійний фонд зазначив, що не підтверджено належність заявника до осіб, визначених пунктом 14-6.3 розділу XV Закону №1058-IV, які мають право подавати заяву поштою. Проте далі у рішенні прямо вказано, що разом із заявою були подані посвідчення учасника бойових дій та довідка від 22.03.2016 №1903/1 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Саме ці документи підтверджують відповідний статус заявника. Отже, твердження Пенсійного фонду про відсутність документів, що підтверджують право на надсилання заяви поштою, суперечить змісту самого рішення, яке визнає отримання таких документів.
Пенсійний фонд послався на відсутність документа, що посвідчує особу. Водночас у рішенні зазначено, що заявником подано копію паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , із зазначенням серії, номера, органу видачі та дати видачі. Тобто документ, який посвідчує особу, фактично був поданий.
Якщо Пенсійний фонд вважав, що копії паспорта недостатньо або необхідно пред`явити його оригінал, це не свідчить про відсутність документа, а лише про інший спосіб його подання. Формулювання про "відсутність документа" не відповідає фактичним обставинам справи.
Це свідчить про те, що заява та додані документи були прийняті до розгляду по суті. Отже, висновок про відмову саме через відсутність документів є внутрішньо суперечливим. Якщо орган зміг дослідити документи та зробити висновки щодо стажу, він не мав підстав стверджувати, що документи відсутні.
Окрім того, відповідачем не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити спірний стаж.
З огляду на вищенаведене, суд дійшов до висновку про протиправність рішення головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області є протиправним та підлягає скасуванню.
Однак, беручи до уваги встановлені обставини справи, за результатами вирішення цього спору суд не вбачає достатніх передумов для призначення позивачу пенсії.
Суд враховує, що пенсійний орган не зарахував позивачу відповідні періоди трудової діяльності, не розрахував його страховий стаж з мотивів наявності порушень невнесення записів до документа.
За таких обставин суд не може перебирати на себе дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень та самостійно робити висновки з питань, які не були предметом його розгляду, і, тим паче, ухвалювати з цих питань рішення.
Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України.
Частиною четвертою статті 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача-суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивачки, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Разом з тим, у зв`язку із скасуванням оскаржуваного рішення, процедура розгляду питання про призначення позивачу пенсії вважається незакінченою і пенсійний орган, реалізуючи свої законні повноваження щодо призначення пенсії, повинен повторно розглянути заяву позивача та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.
На підставі викладеного, суд вважає, що порушене право позивача на призначення пенсії підлягає відновленню шляхом визнання протиправним та скасування оскарженого рішення та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (суб`єкт який здійснював розгляд заяви та приймав оскаржуване рішення) повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії та зарахувати періоди роботи позивача згідно трудової книжки серії від 26.07.1985р. серія НОМЕР_1 з 25.07.1985 по 31.10.1985, з 22.02.1988 по 19.08.1991, з 21.08.1991 по 15.04.1992, з 14.04.1992 по 20.03.1995, з 04.05.1995 по 01.02.1996.
Частиною 1 статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, перевіривши юридичну, фактичну обґрунтованість основних доводів сторін, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а інших судових витрат не встановлено, питання про їх розподіл не вирішується.
Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

В И Р І Ш И В :
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 29.07.2025 № 024350004999.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 21.07.2025, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи позивача згідно трудової книжки серії від 26.07.1985р. серія НОМЕР_1 з 25.07.1985 по 31.10.1985, з 22.02.1988 по 19.08.1991, з 21.08.1991 по 15.04.1992, з 14.04.1992 по 20.03.1995, з 04.05.1995 по 01.02.1996.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 )
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, код ЄДРПОУ 13844159)
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, код ЄДРПОУ 13322403)

Суддя Крапівницька Н. Л.
підпис 
Згідно з оригіналом Суддя 
Секретар: