П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 679/1832/25
Провадження № 22-ц/4815/1307/26

Головуючий у Рівненському міському суді
Рівненської області: суддя Бучко Т. М.
Заочне рішення суду першої інстанції ухвалено
20 квітня 2026 року в м. Рівне
без фіксування судового засідання за допомогою 
звукозаписувального технічного засобу

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючий: Хилевич С.В.
судді: Боймиструк С.В., Гордійчук С.О.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст капітал" на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 квітня 2026 року в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У грудні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст капітал" (далі – ТОВ "ФК "Фінтраст капітал") звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 4361261у розмірі 24 412,80 гривень, з яких: 2 497,50 гривень – за тілом кредиту, 14 608,62 – нараховані первинним кредитором відсотки, 6 056,68 гривень – за нарахованими новим кредитором процентами, 1 250 гривень – штрафні санкції.
Позов мотивовано тим, що за укладеним 05 лютого 2024 року електронним кредитним договором з Товариством з обмежено відповідальністю "Лінеура Україна" (далі – ТОВ "Лінеура Україна") у ОСОБА_1 утворилась заборгованість, яка у зв`язку з отриманням ТОВ "ФК "Фінтраст Капітал" прав на грошову вимогу підлягала стягненню на його користь в судовому порядку.
Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 20 квітня 2026 року позов ТОВ "ФК "Фінтраст капітал" задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "Фінтраст капітал" суму заборгованості за договором № 4361261 про надання споживчого кредиту від 05 лютого 2024 року в розмірі 17 106,12 гривень.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "Фінтраст капітал" 3 095,68 гривень у відшкодування судових витрат.
На рішення суду позивачем подано апеляційну скаргу, де покликався на його незаконність та необґрунтованість, які полягали в неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, порушенні норм процесуального права і неправильному застосуванні норм матеріального права.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначалося, що за умовами договору факторингу до ТОВ "ФК "Фінтраст капітал" перейшли всі права грошової вимоги за кредитним договором, включаючи як наявну заборгованість, так і ту, що виникне в майбутньому. Зверталася увага на тому, що відповідно до положень Цивільного кодексу України додаткове оформлення відступлення майбутньої вимоги не вимагалося. Умови кредитного договору прямо передбачали право первісного кредитора відступити право вимоги без згоди боржника. Про заміну кредитора відповідача було належним чином повідомлено електронною поштою. 
На момент укладення договору факторингу строк дії кредитного договору не сплив, а тому новий кредитор правомірно нарахував відсотки за користування кредитними грошовими коштами зі своєї сторони. 
З наведених підстав просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю. 
Правом надання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався, хоча про таке право роз`яснено ухвалою Рівненського апеляційного суду від 02 червня 2026 року.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи позивача, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.
Як з`ясовано судом, 05 лютого 2024 року між ТОВ "Лінеура Україна" та ОСОБА_1 укладений договір № 4361261 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором 42220.
Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у т.ч. електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного вкидання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
За правилами ст.ст. 626, 628, 638 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Відповідно до п.1.2 кредитного договору на умовах, встановлених договором, товариство зобов`язувалося надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язувався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту (загальний розмір) складала 2500 грн.
Пунктом 1.3 кредитного договору встановлено строк кредитування - 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів.
Згідно з п.1.4.1 кредитного договору стандартна процентна ставка становить 2,50 % за кожен день користування кредитом та застосовується у межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього договору.
Відповідно до п.2.1 кредитного договору товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної каркти) НОМЕР_1 .
Видача ТОВ "Лінеура Україна" 05 лютого 2024 року грошових коштів в сумі 2500 гривень шляхом перерахування на картку відповідача № НОМЕР_2 (номер транзакції в системі iPay.ua 339830120) підтверджується повідомленням ТОВ "Універсальні платіжні рішення" № 738-0111 від 01 листопада 2024 року та повідомленням АТ КБ "Приватбанк" від 04 квітня 2026 року.
Частиною першою ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Статтею 1056^1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
25 жовтня 2024 року між ТОВ "Лінеура Україна" та ТОВ "ФК "Фінтраст Україна" (нова назва - ТОВ "ФК "Фінтраст капітал") укладено договір факторингу № 25/10/2024, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги в т.ч. до ОСОБА_1 за кредитним договором № 4361261 на загальну суму заборгованості 18356,12 гривень, що стверджено самим договором факторингу, актом прийому-передачі реєстру боржників, реєстром боржників, платіжною інструкцією про сплату обумовлених контрагентами за договором факторингу грошових коштів.
Пред`являючи позов, позивач навів розрахунок, за яким заборгованість відповідача перед ним становила 24 412,80 гривень та складається із: за тілом кредиту – 2497,50 гривень, за нарахованими первісним кредитором процентами – 14608,62 гривень, за нарахованими позивачем процентами за 97 календарних днів – 6056,68 гривень, штрафні санкції в сумі – 1250 гривень.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Статтею 514 ЦК України унормовано, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.
З дослідженого договору про надання кредиту видно, що він відповідає законодавчому визначенню кредитного договору, передбаченому ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відмовляючи в стягненні нарахованих новим кредитором відсотків, суд першої інстанції виходив із того, що умовами договору факторингу № 25/10/2024 від 25 жовтня 2024 року, укладеного між ТОВ "Лінеура Україна" та ТОВ "ФК "Фінтраст Україна", не встановлювалося права позивача (фактора) нараховувати боржникам проценти за користування кредитом на підставі кредитних договорів. 
Суд врахував, що за умовами договору факторингу та відповідно до витягу з реєстру боржників ТОВ "Лінеура Україна" передало позивачу право вимоги у загальному розмірі 18 356,12 гривень, тому підстави для стягнення з позичальника на користь кредитора заборгованості за процентами, нарахованими за період з 26 жовтня 2024 року до 30 січня 2025 року в розмірі 6056,68 гривень, відсутні.
Колегія суддів погоджується із відсутністю у нового кредитора права для нарахування процентів на підставі кредитного договору після отримання за ним права вимоги.
За умовами пункту 1.1. договору факторингу за ним позивач (фактор) зобов`язувався передати грошові кошти в розпорядження ТОВ "Лінеура Україна" (клієнта) за плату, а клієнт - відступити право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить первинному кредитору.
Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно з додатком №1 та є невід`ємною частиною договору.
Між тим, в договорі факторингу визначено перелік термінології, що використовуються в ньому.
З огляду на відповідну термінологію "заборгованість" - це грошові зобов`язання боржників перед клієнтом, що містяться у реєстрі боржників, які належать до сплати клієнту боржниками у зв`язку з наданими кредитами. До заборгованості включається сума основного зобов`язання (повернення кредиту), плата за кредитом (плата за процентною ставкою), відповідальність за порушення грошових зобов`язань та інші платежі згідно кредитних договорів.
Разом з тим "право вимоги" - це права грошової вимоги щодо погашення (стягнення) заборгованостей з боржників, які виникли на підставі кредитних договорів.
Тобто в розумінні договору факторингу позивач отримав право грошової вимоги до боржника саме в розмірі, який чітко визначений у реєстрі боржників.
Крім того, Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" набрав чинності 24 грудня 2023 року.
Цим Законом розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" доповнено пунктом 17, відповідно до якого тимчасово, протягом 240 днів із дня набрання чинності зазначеним Законом, установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів — 2,5 %, протягом наступних 120 днів — 1,5 %.
Оскільки зазначений Закон набрав чинності 24 грудня 2023 року, а 2024 рік є високосним, вказані періоди визначаються таким чином: перший період застосування максимальної денної процентної ставки 2,5 % — з 24 грудня 2023 року по 21 квітня 2024 року включно; другий період застосування максимальної ставки 1,5 % — з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року включно.
Починаючи з 20 серпня 2024 року, максимальний розмір денної процентної ставки не міг перевищувати 1 %.
Отже, нарахування первісним кредитором процентів за ставкою 2,5 % на день за період з 20 серпня 2024 року по 25 жовтня 2024 року суперечить вимогам законодавства. Аналогічно неправомірним є і подальше нарахування новим кредитором процентів за цією ж ставкою до 30 січня 2025 року.
Як зазначалося, відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З огляду на викладене доводи апеляційної скарги позивача не містять правових підстав для стягнення процентів у більшому розмірі, ніж визначено судом першої інстанції, й через законодавче обмеження щодо максимальної денної відсоткової ставки.
Водночас принцип non reformatio in peius (неприпустимості погіршення становища особи, яка оскаржує судове рішення) виключає можливість ухвалення за результатами розгляду апеляційної скарги рішення, яке погіршує процесуальне становище самого заявника порівняно з рішенням суду попередньої інстанції.
Тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції — без змін.
Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст капітал" залишити без задоволення, а заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 квітня 2026 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:        С.В. Хилевич

Судді:          С.В. Боймиструк

С.О. Гордійчук