ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 року 
м. Київ

cправа № 922/2153/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Багай Н. О. - головуючої, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

секретар судового засідання - Руда Г. В., 

за участю представників: 
позивача - Шолтояну А. В. (адвоката, в режимі відеоконференції),
відповідача - Докієна Д. Б. (адвоката), 
третьої особи-1 - не з`явилися,
третьої особи-2 - не з`явилися, 

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Аквілон ХХІ" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергопромзв`язок"

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 08.04.2026 (колегія суддів: Жельне С. Ч. - головуючий, Тихий П. В., Плахов О. В.) і рішення Господарського суду Харківської області від 21.01.2026 (суддя Аріт К. В.) у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Новаагро Україна"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергопромзв`язок",

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: 1) Харківської міської ради, 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Аквілон ХХІ",

про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ: 

1. Короткий зміст позовних вимог 

1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Новаагро Україна" (далі - ТОВ "ТБ "Новаагро Україна") звернулося 24.05.2023 до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергопромзв`язок" (далі - ТОВ "Енергопромзв`язок") про зобов`язання ТОВ "Енергопромзв`язок" усунути перешкоди в користуванні ТОВ "ТБ "Новаагро Україна" земельною ділянкою з кадастровим номером 6310136600:01:022:0028 шляхом знесення паркану, який порушує права позивача на вільне користування належним йому на праві власності майном, що полягає у неможливості заїзду на земельну ділянку позивача транспортних засобів, у тому числі екстрених служб.

1.2. Позивач, обґрунтовуючи позовну заяву, зазначав, що є власником нерухомого майна, яке перебуває на земельній ділянці площею 0,1109 га з кадастровим номером 610136600:01:022:0028. Ця земельна ділянка орендується позивачем відповідно до договору оренди землі від 28.12.2004 № 66244/04. Суміжною із земельною ділянкою позивача є земельна ділянка, яка розташована за адресою: вул. Маршала Бажанова, 11, м. Харків, загальною площею 0,7812 га з кадастровим номером 6310136600:01:022:0052. Земельна ділянка з кадастровим номером 6310136600:01:022:0052 була передана Харківської міською радою 03.12.2019 в оренду ТОВ "Енергопромзв`язок" до 16.10.2022. 

Як зазначав позивач, із вересня 2020 року ТОВ "Енергопромзв`язок" розпочало будівництво багатоквартирного житлового будинку з підземним гаражем, а саме будівництво житлового комплексу "Брюссель", генеральним підрядником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Аквілон ХХІ" (далі - ТОВ "Аквілон ХХІ"). У зв`язку із будівництвом житлового комплексу «Брюссель» ТОВ "Енергопромзв`язок" та ТОВ "Аквілон ХХІ" облаштували огорожу вздовж будівельного майданчика у територіальних межах належної ТОВ "ТБ "Новаагро Україна" нежитлової будівлі з перекриттям дороги, яка слугує проїздом до будівлі. За твердженням позивача, внаслідок встановлення паркану ТОВ "ТБ "Новаагро Україна" позбулося права в повному обсязі використовувати надану йому в оренду земельну ділянку, оскільки наразі доступ для заїзду автомобільним транспортом до належної йому ділянки й нерухомого майна заблоковано встановленим ТОВ "Енергопромзв`язок" та ТОВ "Аквілон ХХІ" парканом, що перешкоджає позивачу користуватися належною йому на праві оренди земельною ділянкою та нерухомим майном, яке належить позивачу на праві власності.

2. Короткий зміст судових рішень 

2.1. Рішенням Господарського суду Харківської області від 21.01.2026, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 08.04.2026 у справі № 922/2153/23, позов ТОВ "ТБ "Новаагро Україна" задоволено повністю.

Зобов`язано ТОВ "Енергопромзв`язок" усунути перешкоди в користуванні ТОВ "ТБ "Новаагро Україна" земельною ділянкою з кадастровим номером 6310136600:01:022:0028 шляхом знесення паркану, який порушує права позивача на вільне користування належним йому на праві власності майном, що полягає в неможливості заїзду на земельну ділянку позивача транспортних засобів, у тому числі екстрених служб.

2.2. Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив із того, що матеріалами справи встановлено знаходження на земельній ділянці паркану за відсутності правової підстави та згоди власника. Ураховуючи наведене, суд визнав обґрунтованими доводи позивача щодо самовільного встановлення відповідачем паркану з перекриттям дороги, яка слугувала проїздом до нерухомого майна позивача, що призвело до порушення прав позивача на користування своїм майном.

За висновком місцевого господарського суду, встановлення відповідачем паркану є безпосередньою причиною порушення прав та законних інтересів позивача; порушення таких прав має триваючий характер, оскільки станом на момент розгляду справи паркан не демонтовано, проїзд до земельної ділянки не відновлено, що обмежує позивача у здійсненні його майнових прав, тому спосіб захисту є належним та ефективним, а позов підлягає задоволенню.

При цьому суд першої інстанції зазначив, що відповідач не довів наявності жодних належних та допустимих правових підстав для встановлення спірного паркану і перекриття заїзду до земельної ділянки позивача. Подані відповідачем документи не підтверджують законності його дій, а навпаки, за висновком суду, свідчать про вихід за межі наданих повноважень та самовільне зайняття суміжної території.

2.3. Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення місцевого господарського суду, виходив із того, що суд першої інстанції встановив факт належності позивачу на праві власності нежитлової будівлі, а також факт користування позивачем земельною ділянкою, на якій таке нерухоме майно розташоване, дослідив фактичні обставини блокування під`їзду до вказаного майна встановленим відповідачем парканом та дійшов обґрунтованого висновку про наявність у позивача права на захист від перешкод у користуванні належним йому майном.

При цьому апеляційний господарський суд погодився з висновком господарського суду першої інстанції про те, що позовні вимоги ТОВ "ТБ "Новаагро Україна" спрямовані на захист порушеного права користування земельною ділянкою шляхом усунення незаконних перешкод, створених відповідачем, і відповідають приписам статей 15, 16, 391 Цивільного кодексу України та статті 152 Земельного кодексу України.

3. Короткий зміст касаційних скарг та заперечень на них

3.1. Не погодившись із висновками судів попередніх інстанцій, ТОВ "Аквілон ХХІ" і ТОВ "Енергопромзв`язок" звернулися до Верховного Суду з касаційними скаргами на постанову Східного апеляційного господарського суду від 08.04.2026 та рішення Господарського суду Харківської області від 21.01.2026 у справі № 922/2153/23.

3.2. ТОВ "Аквілон ХХІ" у касаційній скарзі просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 21.01.2026 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 08.04.2026 у справі № 922/2153/23, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

3.3. ТОВ "Аквілон ХХІ", звертаючись із касаційною скаргою, зазначає про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Скаржник посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 3, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

3.4. Касаційна скарга ТОВ "Аквілон ХХІ" із підстав, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 20.06.2024 у справі № 359/4562/21, від 05.11.2024 у справі № 923/898/21, від 26.03.2026 у справі № 466/319/21.

Як зауважує скаржник, у зазначених постановах Верховний Суд сформулював висновки щодо належного способу захисту права на доступ до земельної ділянки для проїзду автотранспорту, відповідно до яких забезпечення проїзду через суміжні ділянки здійснюється шляхом встановлення сервітуту. На думку скаржника, цей спір стосується встановлення нового способу доступу (проїзду) до земельної ділянки позивача, що за своєю правовою природою регулюється нормами земельного законодавства щодо сервітуту, а не положеннями про негаторний позов. 

3.5. Касаційна скарга ТОВ "Аквілон ХХІ" із підстав, передбачених пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, мотивована тим, що суди попередніх інстанцій застосували норми матеріального права за відсутності правового висновку Верховного Суду щодо їх застосування у подібних правовідносинах. Як зазначає скаржник, предметом спору є надання позивачу права доступу (проїзду) через земельну ділянку, яка використовується як будівельний майданчик у межах здійснення будівельної діяльності на підставі містобудівних умов та обмежень. Разом із тим, за твердженням скаржника, Верховний Суд не сформував правового висновку щодо можливості надання судом права доступу через будівельний майданчик як об`єкт підвищеної небезпеки; допустимості встановлення судом способу використання земельної ділянки всупереч містобудівній документації; можливості покладення на учасників будівництва обов`язку забезпечувати доступ третіх осіб до зони виконання будівельних робіт.

3.6. Касаційна скарга ТОВ "Аквілон ХХІ" із підстав, передбачених пунктом 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не залучили до участі у справі як співвідповідача власника суміжної ділянки, через яку судом надано право проїзду; не залучили орган містобудування та архітектури як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Тому, як зазначає скаржник, у справі відсутній належний відповідач щодо частини позовних вимог.

ТОВ "Аквілон ХХІ" також зауважує, що призначена у справі комплексна земельно-технічна та будівельно-технічна експертиза не встановила юридично значимих обставин, необхідних для вирішення спору, а саме не ідентифікувала конкретний проїзд як об`єкт права. За твердженням скаржника, у висновку експерта відсутні відомості про точне місце розташування проїзду (координати, прив`язка до місцевості); земельні ділянки, через які він проходить; межі, конфігурацію та параметри такого проїзду; час та підстави виникнення права на нього; експерт фактично обмежився загальним твердженням про наявність проїзду "раніше" без його індивідуалізації як об`єкта, що підлягає судовому захисту. На думку скаржника, зазначений висновок не може вважатися належним і достатнім доказом існування конкретного, раніше сформованого проїзду, який є обов`язковою умовою для застосування негаторного способу захисту. Водночас, як зазначає скаржник, суди попередніх інстанцій, не встановивши наведених обставин, дійшли висновку про наявність у позивача права на проїзд, тому це свідчить про неповне з`ясування обставин справи та застосування норм матеріального права без встановлення фактичної підстави для їх застосування. 

3.7. ТОВ "Енергопромзв`язок" у касаційній скарзі просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 21.01.2026 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 08.04.2026 у справі № 922/2153/23, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ТОВ "ТБ "Новаагро Україна".

3.8. ТОВ "Енергопромзв`язок", звертаючись із касаційною скаргою, зазначає про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Скаржник посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

3.9. Касаційна скарга ТОВ "Енергопромзв`язок" із підстав, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 20.03.2024 у справі № 463/2640/21, від 12.02.2020 у справі № 463/1534/18, від 13.11.2019 у справі № 133/305/17-ц, від 26.03.2020 у справі № 383/153/17, від 10.04.2023 у справі № 352/2403/17, від 27.05.2024 у справі № 520/6205/19, від 26.08.2020 у справі № 663/158/17, від 17.01.2019 у справі № 607/12777/17. 

Крім того, в доповненнях до касаційної скарги скаржник також зазначає про неврахування судами попередніх інстанцій висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 03.06.2025 у справі № 914/3607/23, від 05.11.2025 у справі № 926/3869/23, від 26.11.2025 у справі № 910/12761/24, щодо застосування положень статті 391 Цивільного кодексу України. Як стверджує скаржник, згідно з висновками, сформульованими в постановах Верховного Суду у справах № 914/3607/23, № 926/3869/23, № 910/12761/24, однією з умов задоволення негаторного позову на підставі статті 391 Цивільного кодексу України є встановлення судом того, що інша особа заважає користуванню, розпорядженню майном позивача. 

У цих постановах Верховного Суду, за твердженням скаржника, викладено висновки про те, що однією з умов задоволення негаторного позову на підставі статті 391 Цивільного кодексу України є чітке та конкретне визначення в позові дій, які повинен здійснити відповідач для усунення порушень прав власника (володільця). Натомість, на думку скаржника, позовні вимоги ТОВ "ТБ "Новаагро Україна" та резолютивна частина оскаржуваного рішення від 21.01.2026 таким умовам не відповідають. ТОВ "Енергопромзв`язок" зазначає, що суди не встановили й не визначили, яка конкретно частина паркану, розташованого навколо будівництва і по периметру земельної ділянки з кадастровим номером 63101366:01:022:0052, підлягає знесенню: повністю чи в частині, що виходить за межі цієї земельної ділянки. Тому, гна думку скаржника, суди, всупереч вимогам статті 391 Цивільного кодексу України, чітко й конкретно не визначили дії, які повинен здійснити відповідач.

ТОВ "Енергопромзв`язок" також посилається на неврахування судами попередніх інстанцій висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2021 у справі № 9901/172/20, від 20.06.2023 у справі № 633/408/18, від 04.07.2023 у справі № 233/4365/18, щодо застосування статті 16 Цивільного кодексу України в частині належної інтерпретації судом заявленого позивачем способу захисту.

3.10. Касаційна скарга ТОВ "Енергопромзв`язок" із підстав, передбачених пунктом 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не встановили таких фактичних обставин справи: 

- земельна ділянка з кадастровим номером 610136600:01:022:0028, яка орендується позивачем та щодо якої позивач просить усунути перешкоди в користуванні, й земельна ділянка з кадастровим номером 631013660:01:022:0052, орендарем якої є відповідач та на якій здійснюється будівництво житлового комплексу "Брюссель", не є суміжними земельними ділянками;

- між земельною ділянкою з кадастровим номером 610136600:01:022:0028 і земельною ділянкою з кадастровим номером 631013660:01:022:0052 розташована земельна ділянка з кадастровим номером 6310136600:01:022:0025 та територія ботанічної пам`ятки природи місцевого значення "Чорноглазівські дуби";

- шлях (проїзд), яким позивач хоче здійснювати проїзд через земельну ділянку з кадастровим номером 631013660:01:022:0052, що орендується відповідачем, і через територію ботанічної пам`ятки природи місцевого значення "Чорноглазівські дуби", не передбачає проїзду по ньому автомобільного транспорту, не є автомобільною дорогою, вулицею (дорогою), призначеною для руху транспортних засобів в розумінні закону, а тому демонтаж паркану не забезпечить позивачеві можливості здійснювати проїзд таким шляхом;

- у позивача відсутнє право на користування чужими земельними ділянками (земельною ділянкою з кадастровим номером 631013660:01:022:0052 та територією ботанічної пам`ятки природи місцевого значення "Чорноглазівські дуби").

Як зазначає скаржник, внаслідок недослідження зібраних у справі доказів, необґрунтованого відхилення клопотань відповідача про призначення додаткової експертизи, недослідження обставин фактичного існування та правового режиму проїзду, фактичного ігнорування доказів і доводів щодо правового режиму території природно-заповідного фонду суди не встановили у повному обсязі фактичних обставин справи, які мають визначальне значення для вирішення спору.

3.11. Крім того, в доповненнях до касаційної скарги скаржник зазначає, що факт перекриття відповідачем єдиного проїзду до земельної ділянки (кадастровий номер 6310136600:01:022:0028) та перешкоджання встановленим парканом у здійсненні позивачем права користування судами достовірно не встановлений, оскільки:

1) суди помилково не взяли до уваги можливість позивача здійснювати під`їзд в інший спосіб - через іншу суміжну використовувану ним земельну ділянку з кадастровим номером 631013660001:022:0030;

2) суди помилково погодилися з необґрунтованим висновком експертів та залишили поза увагою те, що позивач має можливість здійснювати під`їзд іншим шляхом - через арку будинку № 1 та між будинками № 3 і № 7 із боку вул. Маршала Бажанова (Чорноглазівська), де встановлено ворота з кодовими замками, що не виключає можливості фактичного проїзду (заїзду) від вул. Маршала Бажанова, незалежно від того, що на момент фактичного обстеження експертами вони були зачинені;

3) суди на основі висновку експертів помилково кваліфікували частину використовуваної відповідачем ділянки (кадастровий номер 63101366:01:022:0052) як "наявний раніше шлях", передбачений проєктом відведення земельної ділянки; 

4) суди порушили вимоги статті 107 Господарського процесуального кодексу України, пункту 1.2.13 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5, та не врахували при цьому висновків щодо їх застосування, викладених у постанові Верховного Суду від 12.02.2025 у cправі № 917/1823/23, при вирішенні питання стосовно повноти висновку експерта від 29.08.2025 № 21477/8742 й відмовили в задоволенні клопотань відповідача про призначення додаткової експертизи.

3.12. ТОВ "ТБ "Новаагро Україна" у відзиві на касаційну скаргу ТОВ "Енергопромзв`язок" просить відмовити в задоволенні касаційної скарги ТОВ "Енергопромзв`язок", постанову Східного апеляційного господарського суду від 08.04.2026 та рішення Господарського суду Харківської області від 21.01.2026 у справі № 922/2188/25 залишити без змін. Позивач зазначає, що встановлений відповідачем паркан фактично перешкоджає не лише доступу ТОВ "Новаагро Україна", а й належному обслуговуванню самої ботанічної пам`ятки природи місцевого значення "Чорноглазівські дуби". За твердженням позивача, з огляду на фактичне розташування огорожі саме паркан відповідача обмежує можливість під`їзду спеціалізованого транспорту, у тому числі аварійних, пожежних, комунальних та природоохоронних служб, безпосередньо до території пам`ятки та самих дубів.

3.13. ТОВ "ТБ "Новаагро Україна" у відзиві на касаційну скаргу ТОВ "Аквілон ХХІ" просить відмовити в задоволенні касаційної скарги ТОВ "Аквілон ХХІ", постанову Східного апеляційного господарського суду від 08.04.2026 та рішення Господарського суду Харківської області від 21.01.2026 у справі № 922/2188/25 залишити без змін. Позивач стверджує, що доводи ТОВ "Аквілон ХХІ" фактично зводяться до незгоди скаржника з висновками судів першої та апеляційної інстанцій і до спроби поставити під сумнів встановлені у справі фактичні обставини.

3.14. ТОВ "Аквілон ХХІ" подало до Верховного Суду клопотання про долучення до матеріалів справи письмових пояснень із викладенням правової позиції щодо касаційної скарги відповідача й заперечень на відзив позивача. До цього клопотання ТОВ "Аквілон ХХІ" додало письмові пояснення щодо відзивів на касаційні скарги та правових позицій учасників справи. 

Колегія суддів зазначає, що учасники справи відповідно до частини 1 статті 42 Господарського процесуального кодексу України мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб. Письмові пояснення ТОВ "Аквілон ХХІ" подані з дотриманням вимог частин 1, 2 статті 170 Господарського процесуального кодексу України, тому клопотання про долучення до матеріалів справи цих письмових пояснень слід задовольнити. 

4. Обставини справи, встановлені судами 

4.1. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що відповідно до відомостей із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 28.11.2017 ТОВ "ТБ "Новаагро Україна" на підставі свідоцтва від 28.11.2017 серія та № 3098 набуло у власність нежитлову будівлю літ. "Б"-3 загальною площею 649,1 м2, яка розташована за адресою: вул. Бажанова Маршала, 5, м. Харків.

4.2. Зараз нова назва вулиці Маршала Бажанова - вулиця Черноглазівська.

4.3. Нерухоме майно ТОВ "ТБ "Новаагро Україна" розміщене на земельній ділянці площею 0,1109 га (кадастровий номер 6310136600:01:022:0028), яка перебуває у користуванні позивача згідно з договором оренди землі від 28.12.2004 № 66244/04.

4.4. Право оренди щодо зазначеної земельної ділянки перейшло до позивача у зв`язку з набуттям права власності на розташоване на ній нерухоме майно відповідно до статті 377 Цивільного кодексу України, статті 120 Земельного кодексу України та статті 7 Закону України "Про оренду землі".

4.5. Суміжною із земельною ділянкою позивача є земельна ділянка, розташована за адресою: вул. Маршала Бажанова, 11, м. Харків, площею 0,7812 га (кадастровий номер 6310136600:01:022:0052), яка використовується відповідачем на праві оренди. 

4.6. Із вересня 2020 року відповідач розпочав будівництво багатоквартирного житлового будинку з підземним гаражем - житлового комплексу "Брюссель", генеральним підрядником якого є ТОВ "Аквілон ХХІ".

4.7. У зв`язку зі здійсненням будівельних робіт ТОВ "Енергопромзв`язок" та ТОВ "Аквілон ХХІ" встановили огорожу вздовж будівельного майданчика, в тому числі в межах території, яка не перебуває в оренді ТОВ "Енергопромзв`язок" і є суміжною до земельної ділянки позивача, з перекриттям дороги, яка слугувала проїздом до нерухомого майна позивача.

Унаслідок встановлення зазначеного паркану доступ для заїзду автомобільного транспорту до земельної ділянки з кадастровим номером 6310136600:01:022:0028 та до розташованого на ній нерухомого майна був заблокований.

4.8. Як зазначили суди, адвокатське об`єднання, яке представляє інтереси позивача, надіслало адвокатський запит до Харківської міської ради щодо договору оренди земельної ділянки, укладеного між Харківською міською радою та ТОВ "Енергопромзв`язок".

4.9. У відповідь позивач отримав лист від Харківської міської ради від 07.02.2023 № 1621/0/3-23, в якому вказано, що між Харківською міською радою та ТОВ "Енергопромзв`язок" укладено договір оренди землі щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6310136600:01:022:0052 строком до 16.10.2022. Додаткові угоди до цього договору оренди не укладалися. Земельна ділянка ТОВ "Енергопромзв`язок" не поверталася, договір оренди землі є чинним.

4.10. ТОВ "ТБ "Новаагро Україна" зверталося до ТОВ "Енергопромзв`язок" з вимогою усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою (кадастровий номер 6310136600:01:022:0028) шляхом знесення зведеної бетонної огорожі, яка перешкоджає ТОВ "ТБ "Новаагро Україна" під`їжджати до нерухомого майна, розташованого на орендованій земельній ділянці. Проте, за твердженням позивача, відповіді він не отримав, жодних дій щодо розблокування проїзду відповідач так і не вчинив.

4.11. Як зазначили суди, згідно з висновком експерта від 29.08.2025 № 21477/8742 за результатами проведення судової комплексної земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи паркан, розміщений за межами земельної ділянки відповідача, на суміжній території орієнтовною площею близько 0,0016 га, фактично унеможливлює будь-який проїзд транспортних засобів, у тому числі тих, для яких передбачено право доступу. Суди встановили, що експерт у висновку від 29.08.2025 № 21477/8742 надав такі відповіді: 

1) фактичне розташування паркану, що огороджує земельну ділянку з кадастровим номером 63101366:01:022:0052, надану для будівництва ЖК «Брюссель», не співпадає з межами цієї земельної ділянки відносно правовстановлюючих документів, відомості щодо якої внесено до Державного земельного кадастру. Площа неспівпадіння складає 15,9886 м2 (0,0016 га);

2) в орендаря земельної ділянки з кадастровим номером 6310136600:01:022:0028 відсутня можливість фактично здійснювати проїзд (в тому числі для пожежних машин) від вул. Маршала Бажанова (Черноглазівська) по наявному раніше шляху до нежитлової будівлі, що знаходиться в його власності та розташована на цій земельній ділянці за адресою: м Харків, вул. Маршала Бажанова (Черноглазівська), 5-Б. Визначити можливість здійснювати проїзд в будь-який інший спосіб не видається можливим із причин, вказаних у дослідженні;

3) раніше, до надання в оренду земельної ділянки з кадастровим номером 6310136600:01:022:0052 для будівництва ЖК «Брюссель», в орендаря земельної ділянки з кадастровим номером 6310136600:01:022:0028 була можливість здійснювати проїзд (в тому числі для пожежних машин) від вул. Маршала Бажанова (Черноглазівська) до нежитлової будівлі, що знаходиться в його власності та розташована на цій земельній ділянці за адресою: м. Харків, вул. Маршала Бажанова (Черноглазівська), 5-Б.

4.12. Посилаючись на те, що створені відповідачем перешкоди у вигляді огорожі можуть існувати невизначений строк, оскільки будівельні роботи фактично не здійснюються, а проїзд до земельної ділянки позивача залишається заблокованим, ТОВ "ТБ "Новаагро Україна" звернулося до суду з позовом про зобов`язання усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою.

5. Позиція Верховного Суду

5.1. Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. 

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини 1 статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

5.2. Заслухавши суддю-доповідачку, пояснення представників учасників справи, дослідивши наведені в касаційних скаргах та відзивах доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд зазначає таке.

5.3. Предметом позову в цій справі є матеріально-правові вимоги ТОВ "ТБ "Новаагро Україна" про зобов`язання ТОВ "Енергопромзв`язок" усунути перешкоди в користуванні ТОВ "ТБ "Новаагро Україна" земельною ділянкою з кадастровим номером 6310136600:01:022:0028 шляхом знесення паркану, який порушує право позивача на вільне користування майном, що знаходиться в його власності, що полягає у неможливості заїзду на земельну ділянку позивача транспортних засобів, у тому числі екстрених служб. 

5.4. Колегія суддів зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина 1 статті 319 Цивільного кодексу України).

5.5. Згідно з приписами статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

5.6. Згідно із положенням статті 16 наведеного Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема припинення дії, яка порушує право.

5.7. Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

5.8. Частинами 2, 3 статті 152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

5.9. Отже, землекористувач має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання земельною ділянкою з боку особи, яка ускладнює здійснення повноважень щодо користування або розпоряджання земельною ділянкою або перешкоджає землекористувачу у здійсненні таких повноважень.

5.10. У справі, яка розглядається, суди попередніх інстанцій задовольнили позовні вимоги ТОВ "ТБ "Новаагро Україна". При цьому суди виходили з того, що позивач фактично позбавлений можливості користуватися земельною ділянкою, наданою йому в оренду, а також належним йому на праві власності нерухомим майном, тому, за висновками судів попередніх інстанцій, позовні вимоги ТОВ "ТБ "Новаагро Україна" спрямовані на захист порушеного права користування земельною ділянкою шляхом усунення незаконних перешкод, створених відповідачем, та відповідають приписам статей 15, 16, 391 Цивільного кодексу України та статті 152 Земельного кодексу України. 

5.11. Не погодившись із висновками судів попередніх інстанцій, ТОВ "Аквілон ХХІ" та ТОВ "Енергопромзв`язок" звернулися до Верховного Суду із касаційними скаргами на постанову Східного апеляційного господарського суду від 08.04.2026 та рішення Господарського суду Харківської області від 21.01.2026 у справі № 922/2153/23.

5.12. ТОВ "Аквілон ХХІ", звертаючись із касаційною скаргою, зазначає про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Скаржник посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 3, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

5.13. ТОВ "Енергопромзв`язок", звертаючись із касаційною скаргою, зазначає про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Скаржник посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

5.14. Пунктами 1, 3, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами1, 3 статті 310 цього Кодексу.

Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України

5.15. Касаційна скарга ТОВ "Аквілон ХХІ" з підстав, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 20.06.2024 у справі № 359/4562/21, від 05.11.2024 у справі № 923/898/21, від 26.03.2026 у справі № 466/319/21.

5.16. Як зазначає скаржник, у вказаних постановах Верховний Суд сформулював висновки щодо належного способу захисту права на доступ до земельної ділянки для проїзду автотранспорту, відповідно до яких забезпечення проїзду через суміжні ділянки здійснюються шляхом встановлення сервітуту. На думку скаржника, спір у цій справі стосується встановлення нового способу доступу (проїзду) до земельної ділянки позивача, що за своєю правовою природою регулюється нормами земельного законодавства щодо сервітуту, а не положеннями про негаторний позов. 

5.17. Касаційна скарга ТОВ "Енергопромзв`язок" із підстав, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 20.03.2024 у справі № 463/2640/21, від 12.02.2020 у справі № 463/1534/18, від 13.11.2019 у справі № 133/305/17-ц, від 26.03.2020 у справі № 383/153/17, від 10.04.2023 у справі № 352/2403/17, від 27.05.2024 у справі № 520/6205/19, від 26.08.2020 у справі № 663/158/17, від 17.01.2019 у справі № 607/12777/17. 

Крім того, в доповненнях до касаційної скарги скаржник зазначає про неврахування судами попередніх інстанцій висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 03.06.2025 у справі № 914/3607/23, від 05.11.2025 у справі № 926/3869/23, від 26.11.2025 у справі № 910/12761/24, щодо застосування положень статті 391 Цивільного кодексу України. Як зауважує скаржник, згідно з висновками, сформульованими у постановах Верховного Суду у справах № 914/3607/23, № 926/3869/23, № 910/12761/24, однією з умов задоволення негаторного позову на підставі статті 391 Цивільного кодексу України є встановлення судом того, що інша особа заважає користуванню, розпорядженню майном позивача. 

У постановах Верховного Суду від 03.06.2025 у справі № 914/3607/23, від 05.11.2025 у справі № 926/3869/23, від 26.11.2025 у справі № 910/12761/24, як зазначає ТОВ "Енергопромзв`язок", викладено висновки про те, що однією з умов задоволення негаторного позову на підставі статті 391 Цивільного кодексу України є чітке та конкретне визначення в позові дій, які повинен здійснити відповідач щодо усунення порушень права власника (володільця). Натомість, на думку скаржника, позовні вимоги ТОВ "ТБ "Новаагро Україна" та резолютивна частина оскаржуваного судового рішення від 21.01.2026 не відповідають таким умовам. ТОВ "Енергопромзв`язок" зазначає, що суди не встановили та не визначили, яка саме частина та де саме паркан, розташований навколо будівництва та за периметром земельної ділянки з кадастровим номером 63101366:01:022:0052, підлягає знесенню, а саме: повністю або в частині, що виходить за межі такої земельної ділянки. Тому, за доводами скаржника, суди, всупереч вимогам статті 391 Цивільного кодексу України, чітко та конкретно не визначили дії, які повинен здійснити відповідач.

ТОВ "Енергопромзв`язок" також посилається на неврахування судами попередніх інстанцій висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2021 у справі № 9901/172/20, від 20.06.2023 у справі № 633/408/18, від 04.07.2023 у справі № 233/4365/18, щодо застосування статті 16 Цивільного кодексу України в частині належної інтерпретації судом заявленого позивачем способу захисту.

5.18. Дослідивши доводи, наведені в касаційних скаргах, Верховний Суд установив, що в постанові Верховного Суду від 05.11.2024 у справі № 923/898/21, на яку посилається ТОВ "Аквілон ХХІ", викладено висновок, відповідно до якого встановлення земельного сервітуту в судовому порядку можливе лише після вжиття позивачем дій щодо його встановлення та недосягнення про це згоди між сторонами. 

5.19. У постанові Верховного Суду від 26.03.2026 у справі № 466/319/21, на яку посилається ТОВ "Аквілон ХХІ", сформульовано висновок, відповідно до якого вимагати усунення перешкод у користуванні проїздом позивач (фізична особа) може в тому випадку, якщо внаслідок цього порушується його право на користування таким проїздом.

5.20. Колегія суддів установила, що в Єдиному державному реєстрі судових рішень постанови Верховного Суду від 20.06.2024 у справі № 359/4562/21 немає. 

5.21. Колегія суддів установила, що в постанові Верховного Суду від 20.03.2024 у справі № 463/2640/21, на яку посилається ТОВ "Енергопромзв`язок", викладено висновок, відповідно до якого спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів уповноваженої особи. У цій постанові Верховний Суд зазначив, що відповідач є власником земельної ділянки із цільовим призначенням - для загального користування (проїзду); прохід / проїзд до належної позивачу земельної ділянки пролягає через земельну ділянку відповідача, який заблокований металевими воротами відповідача, що унеможливлює вільний доступ до земельної ділянки. З урахуванням наведених обставин Верховний Суд у цій постанові констатував, що звернення до суду з позовними вимогами про встановлення земельного сервітуту відповідає характеру спірних правовідносин, які виникли між сторонами, є ефективним способом захисту порушених прав позивача.

5.22. У постанові Верховного Суду від 10.04.2023 у справі № 352/2403/17, на яку посилається ТОВ "Енергопромзв`язок", викладено такий висновок: 

"Верховний Суд зауважує, що користування земельною ділянкою без правової підстави як заїздом (проїздом) не створює правових підстав для виникнення у позивача законних прав на неї та підстав для їхнього захисту, оскільки немає доказів того, що позивач звертався до компетентних органів із заявами про отримання цієї частини земельної ділянки у користування чи власність та отримав згоду Підпечерівської сільської ради".

5.23. У постанові Верховного Суду 27.05.2024 у справі № 520/6205/19, на яку посилається ТОВ "Енергопромзв`язок", викладено такий висновок: 

"…відповідно до статті 99 ЗК України надання дозволу на проїзд транспортними засобами можливе лише в тому випадку, коли на чужій земельній ділянці вже наявний такий шлях саме для проїзду транспортного засобу, у цій справі - автомобіля.

Водночас позивач не надав судам попередніх інстанцій будь-яких доказів, які вказували б на можливість проїзду транспортного засобу - автомобіля та/або його стоянки на спірній земельній ділянці".

5.24. Крім того, колегія суддів установила, що ТОВ "Енергопромзв`язок" у касаційній скарзі посилається на неврахування судами попередніх інстанцій висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 463/1534/18, від 13.11.2019 у справі № 133/305/17-ц, від 26.03.2020 у справі № 383/153/17, від 26.08.2020 у справі № 663/158/17, від 17.01.2019 у справі № 607/12777/17. При цьому скаржник не наводить ані норм права, ані висновків Верховного Суду щодо їх застосування, викладених у цих постановах Верховного Суду. 

5.25. Колегія суддів зазначає, що статтею 290 Господарського процесуального кодексу України передбачені вимоги до форми і змісту касаційної скарги.

5.26. Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 290 Господарського процесуального кодексу України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

5.27. Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

5.28. За змістом наведених вимог процесуального закону, при касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, окрім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити формулювання застосованого судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норми права, з яким не погоджується скаржник, із зазначенням цієї норми права та змісту правовідносин, у яких ця норма права застосована, а також посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких (подібних) правовідносинах, із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскарженого судового рішення сформованій правозастосовчій практиці у подібних правовідносинах. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 02.10.2024 у справі № 909/890/23. 

5.29. Оскільки ТОВ "Енергопромзв`язок" у касаційній скарзі не наводить належного обґрунтування доводів щодо неврахування судами попередніх інстанцій висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 463/1534/18, від 13.11.2019 у справі № 133/305/17-ц, від 26.03.2020 у справі № 383/153/17, від 26.08.2020 у справі № 663/158/17, від 17.01.2019 у справі № 607/12777/17, зокрема, не наводить ані норм права, ані висновків Верховного Суду щодо їх застосування, викладених у цих постановах Верховного Суду, то колегія суддів не може взяти до уваги такі доводи скаржника. 

5.30. Колегія суддів установила, що в постановах Верховного Суду від 03.06.2025 у справі № 914/3607/23, від 05.11.2025 у справі № 926/3869/23, від 26.11.2025 у справі № 910/12761/24, на які посилається ТОВ "Енергопромзв`язок", викладено висновок щодо застосування положень статті 391 Цивільного кодексу України, відповідно до якого умовами для задоволення негаторного позову є сукупність таких обставин: майно знаходиться у власника або титульного володільця; інша особа заважає користуванню, розпорядженню цим майном; для створення таких перешкод немає правомірних підстав (припису закону, договору між власником та іншою особою тощо); у позові мають бути чітко та конкретно визначені дії, які повинен здійснити відповідач щодо усунення порушень права власника (володільця).

5.31. ТОВ "Енергопромзв`язок" у доповненнях до касаційної скарги зазначає, що в постановах Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2021 у справі № 9901/172/20, від 20.06.2023 у справі № 633/408/18, від 04.07.2023 у справі № 233/4365/18, сформульовано висновки про те, що в кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату хоче досягнути позивач унаслідок вирішення спору. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав. Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально.

5.32. Колегія суддів, проаналізувавши висновки Верховного Суду, на які покликаються скаржники, перевіривши та надавши оцінку доводам ТОВ "Аквілон ХХІ" та ТОВ "Енергопромзв`язок", щодо застосування судами попередніх інстанцій статті 391 Цивільного кодексу України, зазначає таке. 

5.33. У справі, яка розглядається, суди встановили, що позивач є власником нерухомого майна, яке розташоване на земельній ділянці площею 0,1109 га (кадастровий номер 610136600:01:022:0028). Позивач користується цією земельною ділянкою на підставі договору оренди землі від 28.12.2004 № 66244/04. 

Як установили суди попередніх інстанцій, суміжною із земельною ділянкою позивача є земельна ділянка ТОВ "Енергопромзв`язок" площею 0,7812 га, з кадастровим номером 6310136600:01:022:0052. Ця земельна ділянка передана відповідачу 03.12.2019 Харківської міською радою в оренду строком до 16.10.2022. ТОВ "Енергопромзв`язок" не повертало земельну ділянку, договір оренди землі є чинним.

У зв`язку з початком будівельних робіт (щодо будівництва житлового комплексу "Брюссель") з вересня 2020 року, відповідач та ТОВ "Аквілон ХХІ" установили огорожу вздовж будівельного майданчика, з перекриттям дороги, яка слугує проїздом до будівлі, належної ТОВ "ТБ "Новаагро Україна". 

Суди попередніх інстанцій зазначили, що внаслідок установлення цього паркану доступ для заїзду автомобільного транспорту до земельної ділянки позивача та до розташованого на ній нерухомого майна був заблокований.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ "ТБ "Новаагро Україна", суди виходили з того, що позивачу на праві власності належить нежитлова будівля, а також підтверджено факт користування позивачем земельною ділянкою, на якій таке розташоване належне позивачу майно. При цьому суди констатували обставини блокування під`їзду до земельної ділянки, на якій розташоване нерухоме майно позивача, у зв`язку із встановленням відповідачем та ТОВ "Аквілон ХХІ" паркану. Відтак суди попередніх інстанцій дійшли висновків, що позовні вимоги ТОВ "ТБ "Новаагро Україна" спрямовані на захист порушеного права користування земельною ділянкою шляхом усунення незаконних перешкод, створених відповідачем, та відповідають приписам статей 15, 16, 391 Цивільного кодексу України та статті 152 Земельного кодексу України.

5.34. Колегія суддів зазначає, що спір у цій справі виник у зв`язку з тим, що відповідач установив паркан, який згідно з висновком експерта від 29.08.2025 № 21477/8742 не співпадає з межами земельної ділянки з кадастровим номером 63101366:01:022:0052, наданої для будівництва житлового комплексу "Брюссель", та який, за висновком судів, створює перешкоди в користуванні ТОВ "ТБ "Новаагро Україна" земельною ділянкою з кадастровим номером 6310136600:01:022:0028. Тому позивач звернувся до відповідача з позовом про зобов`язання ТОВ "Енергопромзв`язок" усунути перешкоди в користуванні ТОВ "ТБ "Новаагро Україна" земельною ділянкою з кадастровим номером 6310136600:01:022:0028 шляхом знесення цього паркану. 

5.35. За змістом пункту "г" частини 1 статті 96, частини 2 статті 95 Земельного кодексу України землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а у випадку їх порушення права таких землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

5.36. Відповідно до частин 1 та 2 статті 103 Земельного кодексу України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Отже, положення статті 103 Земельного кодексу України визначають зміст правил добросусідства між особами, які є власниками або землекористувачами сусідніх земельних ділянок.

5.37. Колегія суддів зазначає, що в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2019 у справі № 761/5115/17 викладено висновок про те, що одним із способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України), - усунення перешкод у здійсненні права користування майном (негаторний позов). Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права. Цей спосіб захисту може використати не тільки власник майна, але й особа, яка відповідно до закону або договору має право користування ним, зокрема і у випадку, коли перешкоди у здійсненні зазначеного права чинить власник майна.

5.38. Умовами для задоволення негаторного позову є сукупність таких обставин: майно знаходиться у власника або титульного володільця; інша особа заважає користуванню, розпорядженню цим майном; для створення таких перешкод немає правомірних підстав (припису закону, договору між власником та іншою особою тощо); в позові мають чітко та конкретно визначитися дії, які повинен здійснити відповідач щодо усунення порушень права власника (володільця). Подібні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 29.01.2025 у справі № 910//23. 

5.39. Отже, для застосування положень статті 391 Цивільного кодексу України суд повинен встановити фактичні обставини, що підтверджують, зокрема, протиправність дій відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення позивачем правомірної реалізації його речових прав, а також у разі задоволення позову в резолютивній частині рішення чітко та конкретно визначити дії, які повинен здійснити відповідач щодо усунення порушень прав позивача. 

5.40. У справі, яка розглядається, суди попередніх інстанцій задовольнили позов ТОВ "ТБ "Новаагро Україна", але при цьому не встановили точного місцезнаходження паркану, не встановили, на якій саме земельній ділянці розташований такий паркан, чи використовувалася раніше, до встановлення паркану, ця земельна ділянка позивачем для проїзду і на якій підставі. 

5.41. Колегія суддів зазначає, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

5.42. Суди попередніх інстанцій, задовольняючи позовні вимоги ТОВ "ТБ "Новаагро Україна", зазначили, що згідно з висновком експерта від 29.08.2025 № 21477/8742 раніше, до надання в оренду земельної ділянки з кадастровим номером 6310136600:01:022:0052 для будівництва житлового комплексу "Брюссель", у орендаря земельної ділянки з кадастровим номером 6310136600:01:022:0028 була можливість здійснювати проїзд від вул. Маршала Бажанова (Черноглазівська) до нежитлової будівлі, що належить позивачу та розташована на цій земельній ділянці за адресою: м. Харків, вул. Маршала Бажанова (Черноглазівська), 5-Б. 

Проте без установлення на підставі належних та достатніх доказів фактичного власника (зкмлекористувача) земельної ділянки, якою користувався позивач для проїзду до належної йому земельної ділянки, а також правових підстав використання цієї земельної ділянки для проїзду, який заблокований відповідачем, такі висновки судів є передчасними. 

5.43. Отже, задовольняючи позов ТОВ "ТБ "Новаагро Україна" на підставі статті 391 Цивільного кодексу України, суди попередніх інстанцій не встановили правового режиму земельної ділянки, на якій розташовано паркан, зокрема, не з`ясували, кому належить на праві власності чи користування земельна ділянка, на якій споруджено паркан, чи були правові підстави у позивача для користування проїздом по цій земельній ділянці, а також не встановили точного місцерозташування паркану та не з`ясували, чи паркан створює перешкоди позивачу повністю чи в частині. Тому доводи скаржників про неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, щодо застосування положень статей 16, 391 Цивільного кодексу України частково підтвердилися, оскільки, не встановивши зазначені фактичні обставини, суди дійшли передчасних висновків про наявність підстав для задоволення позову ТОВ "ТБ "Новаагро Україна". 

5.44. Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до висновків Верховного Суду, на які посилається відповідач, у позові мають бути чітко та конкретно визначені дії, які повинен здійснити відповідач щодо усунення порушень права власника (володільця). 

5.45. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку (стаття 129-1 Конституція України).

5.46. Відповідно до статті 238 Господарського процесуального кодексу України зміст судового рішення має відповідати приписам цієї статті. 

5.47. Отже, судове рішення має бути виконуваним, це означає, що воно повинно бути таким, щоб його можна було втілити в життя та забезпечити його повне виконання.

Виконуваність судового рішення - це юридична здатність акта суду бути реально втіленим у життя і є основною метою правосуддя. Якщо рішення неможливо виконати, судовий процес втрачає практичний сенс.

5.48. У справі, яка розглядається, суди попередніх інстанцій, зобов`язали ТОВ "Енергопромзв`язок" усунути перешкоди в користуванні ТОВ "ТБ "Новаагро Україна" земельною ділянкою з кадастровим номером 6310136600:01:022:0028 шляхом знесення паркану, який порушує права позивача. Проте в резолютивній частині судового рішення не визначено, яка саме частина паркану створює перешкоди для користування земельною ділянкою позивача, адже суд в резолютивній частині зобов`язав знести паркан без зазначення його точного місцерозташування, відтак об`єкт знесення є невизначеним. 

5.49. Відтак невизначення в резолютивній частині рішення суду про знесення паркану його точних координат, меж, інших характеристик унеможливлює виконання такого судового рішення. 

5.50. Отже, доводи скаржників, наведені в касаційних скаргах, які стали підставою для відкриття касаційного провадження відповідно до пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, в цьому випадку частково підтвердилися. 

5.51. Інші доводи скаржників, які охоплюються підставами касаційного оскарження, передбаченими пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки висновки Верховного Суду, на які посилаються скаржники, не є релевантними для застосування до спірних правовідносин. 

Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України

5.52. Касаційна скарга ТОВ "Аквілон ХХІ" з підстав, передбачених пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, мотивована тим, що суди попередніх інстанцій застосували норми матеріального права за відсутності правового висновку Верховного Суду щодо їх застосування в подібних правовідносинах. На думку скаржника, предметом спору є надання позивачу права доступу (проїзду) через земельну ділянку, яка використовується як будівельний майданчик у межах здійснення будівельної діяльності на підставі містобудівних умов та обмежень. Разом з тим, за твердженням скаржника, Верховний Суд не сформував правового висновку щодо можливості надання судом права доступу через будівельний майданчик як об`єкт підвищеної небезпеки; допустимості встановлення судом способу використання земельної ділянки всупереч містобудівній документації; можливості покладення на учасників будівництва обов`язку забезпечувати доступ третіх осіб до зони виконання будівельних робіт.

5.53. Колегія суддів зазначає, що зміст пункту 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що ця правова норма спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію відносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.

5.54. При касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, крім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити, зокрема, зазначення норми права, щодо якої відсутній висновок про її застосування, із конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17 та постановах Верховного Суду від 12.09.2023 у справі № 916/1828/22, від 30.05.2023 у справі № 918/707/22, від 23.05.2023 у справі № 910/10442/21, від 12.11.2020 у справі № 904/3807/19.

5.55. Водночас у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання щодо необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 12.09.2023 у справі № 916/1828/22, від 30.05.2023 у справі № 918/707/22, від 18.05.2023 у справі № 927/1177/21, від 04.04.2023 у справі № 902/311/22.

5.56. У контексті доводів касаційної скарги колегія суддів зазначає, що предметом позову в цій справі є позовні вимоги ТОВ "ТБ "Новаагро Україна" про зобов`язання ТОВ "Енергопромзв`язок" усунути перешкоди в користуванні ТОВ "ТБ "Новаагро Україна" земельною ділянкою з кадастровим номером 6310136600:01:022:0028 шляхом знесення паркану, який порушує права позивача на вільне користування майном, що знаходиться в його власності. Порушення прав полягає у неможливості заїзду на земельну ділянку позивача транспортних засобів, у тому числі екстрених служб. 

Звертаючись із позовом, позивач покликався на положення статей 391 Цивільного кодексу України та 152 Земельного кодексу України. Відтак предметом спірних правовідносин не охоплюються питання щодо надання судом права доступу через будівельний майданчик як об`єкт підвищеної небезпеки; допустимості встановлення судом способу використання земельної ділянки всупереч містобудівній документації; можливості покладення на учасників будівництва обов`язку забезпечувати доступ третіх осіб до зони виконання будівельних робіт. Крім того, суди встановили факт спорудження паркану поза межами земельної ділянки відповідача, тому доводи скаржника про неможливість проїзду через будівельний майданчик не можуть бути враховані Верховним Судом. 

5.57. Зазначені обставини свідчать про відсутність у Верховного Суду підстав для формування висновку у цій справі щодо питання надання позивачу права доступу (проїзду) через земельну ділянку, яка використовується як будівельний майданчик у межах здійснення будівельної діяльності на підставі містобудівних умов та обмежень.

5.58. За таких обставин наведені скаржником підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не підтвердилися після відкриття касаційного провадження.

Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України

5.59. Касаційна скарга ТОВ "Аквілон ХХІ" із підстав, передбачених пунктом 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, мотивована тим, що призначена у справі комплексна земельно-технічна та будівельно-технічна експертиза не встановила юридично значимих обставин, необхідних для вирішення спору, а саме не ідентифікувала конкретний проїзд як об`єкт права. За твердженням скаржника, у висновку експерта відсутні відомості про точне місцерозташування проїзду (координати, прив`язка до місцевості); земельні ділянки, через які він проходить; межі, конфігурацію та параметри такого проїзду; час та підстави виникнення права на нього; експерт фактично обмежився загальним твердженням про наявність проїзду "раніше", без його індивідуалізації як об`єкта, що підлягає судовому захисту. 

На думку скаржника, зазначений висновок не може вважатися належним і достатнім доказом існування конкретного, раніше сформованого проїзду, який є обов`язковою умовою для застосування негаторного способу захисту. 

Водночас, як зазначає скаржник, суди попередніх інстанцій, не встановивши зазначених обставин, дійшли висновку про наявність у позивача права на проїзд, тому це свідчить про неповне з`ясування обставин справи та про застосування норм матеріального права без встановлення фактичної підстави для їх застосування. 

5.60. При цьому ТОВ "Аквілон ХХІ" зазначає, що суди попередніх інстанцій з порушенням вимог процесуального закону не залучили до участі у справі власника суміжної ділянки, через яку судом надано право проїзду, як співвідповідача, не залучили орган містобудування та архітектури як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Тому, як зазначає скаржник, у справі відсутній належний відповідач щодо частини позовних вимог.

5.61. Касаційна скарга ТОВ "Енергопромзв`язок" із підстав, передбачених пунктом 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не встановили такі фактичні обставини справи: 

- земельна ділянка з кадастровим номером 610136600:01:022:0028, яка орендується позивачем та щодо якої позивач просить усунути перешкоди в користуванні, та земельна ділянка з кадастровим номером 631013660:01:022:0052, орендарем якої є відповідач та на якій здійснюється будівництво житлового комплексу "Брюссель", не є суміжними земельними ділянками;

- між земельною ділянкою з кадастровим номером 610136600:01:022:0028 та земельною ділянкою з кадастровим номером 631013660:01:022:0052 знаходиться земельна ділянка з кадастровим номером 6310136600:01:022:0025 і територія ботанічної пам`ятки природи місцевого значення "Чорноглазівські дуби";

- шлях (проїзд), яким позивач хоче здійснювати проїзд через земельну ділянку з кадастровим номером 631013660:01:022:0052, що орендується відповідачем, та через територію ботанічної пам`ятки природи місцевого значення "Чорноглазівські дуби", не передбачає проїзду по ньому автомобільного транспорту, не є автомобільною дорогою, вулицею (дорогою), призначеною для руху транспортних засобів в розумінні закону, а відтак демонтаж паркану не забезпечить позивачеві можливість здійснювати проїзд таким шляхом;

- у позивача відсутнє право на користування чужими земельними ділянками (земельною ділянкою з кадастровим номером 631013660:01:022:0052 та територією ботанічної пам`ятки природи місцевого значення "Чорноглазівські дуби").

Відтак, як зазначає ТОВ "Енергопромзв`язок", унаслідок недослідження зібраних у справі доказів, необґрунтованого відхилення клопотань відповідача про призначення додаткової експертизи, недослідження обставин фактичного існування та правового режиму проїзду, фактичного ігнорування доказів і доводів щодо правового режиму території природно-заповідного фонду, суди не встановили в повному обсязі фактичні обставини справи, які мають визначальне значення для вирішення спору.

5.62. Крім того, в доповненнях до касаційної скарги ТОВ "Енергопромзв`язок" також зазначає, що факт перекриття відповідачем єдиного проїзду до земельної ділянки (кадастровий 6310136600:01:022:0028) та перешкоджання шляхом встановлення паркану у здійсненні позивачем права користування земельною ділянкою судами достовірно не встановлений, оскільки:

1) суди помилково не взяли до уваги можливість позивача здійснювати під`їзд в інший спосіб - через іншу суміжну використовувану ним земельну ділянку з кадастровим 631013660001:022:0030;

2) суди помилково погодилися з необґрунтованим висновком експертів та не взяли до уваги можливість позивача здійснювати під`їзд іншим шляхом - через арку будинку № 1 та між будинками № 3 і № 7 із боку вул. Маршала Бажанова (Чорноглазівська), на яких улаштовані ворота з кодовими замками, що не виключає можливості фактичного проїзду (заїзду) від вул. Маршала Бажанова, незалежно від їх зачиненого стану на момент фактичного обстеження експертами;

3) суди на основі висновку експертів помилково кваліфікували частину використовуваної відповідачем ділянки (кадастровий 63101366:01:022:0052) як "наявний раніше шлях", запроектований проектом відведення земельної ділянки; 

4) суди порушили вимоги статті 107 Господарського процесуального кодексу України, пункту 1.2.13 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції від 08.10.1998 № 53/5, та не врахували при цьому висновки щодо застосування цих правових норм, викладені в постанові Верховного Суду від 12.02.2025 у cправі № 917/1823/23, а також відмовили в задоволенні клопотань відповідача про призначення додаткової експертизи.

5.63. Колегія суддів, розглянувши наведені доводи скаржників, зазначає, що відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

5.64. Згідно з пунктами 1, 3, 4 частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 287 цього Кодексу; суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; суд установив обставини справи, які мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

5.65. Колегія суддів зазначає, що доводи скаржників про недослідження судами зібраних у справі доказів є частково обґрунтованими, оскільки суди попередніх інстанцій не перевірили на підставі поданих сторонами доказів обставини фактичного існування та правового режиму проїзду, відтак не ідентифікували цей проїзд як об`єкт права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

5.66. Колегія суддів, розглянувши доводи ТОВ "Аквілон ХХІ" про те, що у справі відсутній належний відповідач щодо частини позовних вимог, зазначає, що суди попередніх інстанцій установили фактичні обставини щодо блокування під`їзду до земельної ділянки, яка належить ТОВ "ТБ "Новаагро Україна", в результаті встановлення відповідачами паркану. Оскільки негаторним позовом є позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном, то безпідставними є доводи ТОВ "Аквілон ХХІ" про те, що у справі, яка розглядається, відсутній належний відповідач щодо позовних вимог ТОВ "ТБ "Новаагро Україна". Отже, доводи ТОВ "Аквілон ХХІ" про те, що у справі відсутній належний відповідач щодо частини позовних вимог ТОВ "ТБ "Новаагро Україна", є неогрунтованими.

5.67. Розглянувши доводи ТОВ "Енергопромзв`язок" щодо порушення судами вимог статті 107 Господарського процесуального кодексу України, пункту 1.2.13 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції від 08.10.1998 № 53/5, колегія суддів зазначає таке.

5.68. Згідно зі статтею 107 Господарського процесуального кодексу України якщо висновок експерта є неповним або неясним, за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи суд може призначити додаткову експертизу, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам). За наявності сумнівів у правильності висновку експерта (необґрунтованість, суперечність з іншими матеріалами справи тощо) за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи суд може призначити повторну експертизу, доручивши її проведення іншим експертам.

5.69. Колегія суддів зазначає, що 17.11.2025 ТОВ "Енергопромзв`язок" звернулося до Господарського суду Харківської області з клопотанням про призначення додаткової експертизи у справі № 922/2153/23. 

Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 19.11.2025 у справі № 922/2153/23 відмовлено в задоволенні клопотання ТОВ "Енергопромзв`язок" про призначення додаткової експертизи.

25.12.2025 ТОВ "Енергопромзв`язок" звернулося до Господарського суду Харківської області з клопотанням про призначення додаткової експертизи у справі № 922/2153/23.

Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 26.12.2025 у справі № 922/2153/23 відмовлено в задоволенні клопотання ТОВ "Енергопромзв`язок" про призначення додаткової експертизи.

Колегія суддів також зазначає, що 06.04.2026 на адресу апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання, в якому він просив долучити до матеріалів справи постанови Верховного Суду та повторно розглянути клопотання відповідача про призначення додаткової експертизи.

Водночас суд апеляційної інстанції зазначив, що наданий до матеріалів справи висновок експерта від 29.08.2025 № 21477/8742 є повним, містить відповіді на всі поставлені судом питання та не визнаний судом таким, що є неясним або суперечливим. 

При цьому суд апеляційної інстанції також зазначив, що клопотання відповідача фактично спрямоване не на усунення недоліків експертного висновку, а на повторне дослідження тих самих обставин справи, які вже були предметом експертного дослідження, тому це суперечить правовій природі додаткової експертизи. Як зазначив суд апеляційної інстанції, за змістом клопотання про призначення експертизи, відповідач не навів конкретних обставин, які свідчили би про неповноту або неясність висновку експерта, а лише висловив незгоду з його результатами. Тому суд дійшов висновку, що доводи ТОВ "Енергопромзв`язок" не є підставою для призначення додаткової експертизи.

Крім того, суд апеляційної інстанції виснував, що питання, які пропонується поставити на вирішення експерта, або вже були предметом дослідження під час проведення первинної експертизи, або не стосуються предмета доказування у справі, або можуть бути встановлені судом на підставі наявних у справі доказів без залучення спеціальних знань. На стадії призначення первинної експертизи учасникам справи було надано можливість сформулювати питання до експерта, однак відповідним процесуальним правом відповідач не скористався, що, за висновком суду, виключає можливість надалі усувати власну процесуальну пасивність шляхом ініціювання додаткової експертизи.

Суд апеляційної інстанції також установив, що під час розгляду справи судом першої інстанції було забезпечено можливість заслухати пояснення експерта щодо наданого висновку, тому це виключає його неясність чи неповноту. Відтак призначення додаткової експертизи за відсутності передбачених законом підстав, за висновком суду, призведе до безпідставного затягування розгляду справи, що суперечить засадам розумності строків судового розгляду та ефективності судового захисту.

5.70. Отже, суди попередніх інстанції, розглядаючи клопотання відповідача про призначення у справі додаткової експертизи, виклали свої висновки щодо цих клопотань, навели мотиви відхилення зазначених клопотань ТОВ "Енергопромзв`язок". При цьому суди попередніх інстанцій зазначили, що враховують висновок експерта від 29.08.2025 № 21477/8742. 

Відтак безпідставними є доводи скаржника про необґрунтоване відхилення судами клопотань про призначення у справі додаткової експертизи, а також про порушення судами вимог статті 107 Господарського процесуального кодексу України, пункту 1.2.13 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції від 08.10.1998 № 53/5 

5.71. Колегія суддів зазначає, що в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є повноваженням судів першої та апеляційної інстанцій.

Відтак суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів та їх переоцінювати згідно з положеннями статті 300 Господарського процесуального кодексу України. 

5.72. Отже, доводи скаржників, які стали підставами для відкриття касаційних проваджень з підстав, передбачених пунктом 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, про недослідження судами попередніх інстанцій зібраних у справі доказів частково підтвердилися.

5.73. Частиною 1 статі 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 

5.74. Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

5.75. Загальними вимогами процесуального законодавства, передбаченими у статтях 73, 74, 76, 77, 86, 236- 238 Господарського процесуального кодексу України, визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, із яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

5.76. Колегія суддів зазначає, що при вирішенні цього спору суди попередніх інстанцій не дотрималися вимог статей 73- 79, 86, 236 Господарського процесуального кодексу України щодо прийняття судового рішення на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, що унеможливило встановлення усіх фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а тому оскаржувані судові рішення у справі підлягають скасуванню як такі, що прийняті з порушенням норм процесуального права.

5.77. З урахуванням наведеного, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах доводів і вимог касаційних скарг, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи скаржників про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при вирішенні спору судами попередніх інстанцій, тому оскаржувані судові рішення належить скасувати з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції. З наведених мотивів Верховний Суд вважає викладені у відзивах на касаційні скарги доводи позивача необґрунтованими.

5.78. Під час нового розгляду справи судам слід урахувати висновки, викладені в цій постанові, дослідити та об`єктивно оцінити аргументи учасників справи і всі зібрані у справі докази в їх сукупності, всебічно й повно з`ясувати фактичні обставини справи та, залежно від встановленого, прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

6. Висновки Верховного Суду

6.1. Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

6.2. За змістом частин 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази. 

6.3. Ураховуючи допущені судами попередніх інстанцій порушення норм матеріального і процесуального права та беручи до уваги, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, які не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, касаційну скаргу ТОВ "Аквілон ХХІ" слід задовольнити, касаційну скаргу ТОВ "Енергопромзв`язок" слід задовольнити частково, а ухвалені у справі судові рішення - скасувати із направленням справи на новий розгляд до місцевого господарського суду.

7. Розподіл судових витрат

Оскільки в цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд 

ПОСТАНОВИВ :

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Аквілон ХХІ" задовольнити. 

2. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергопромзв`язок" задовольнити частково. 

3. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 08.04.2026 та рішення Господарського суду Харківської області від 21.01.2026 у справі № 922/2153/23 скасувати, справу № 922/2153/23 передати на новий розгляд до Господарського суду Харківської області. 

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча Н. О. Багай

Судді Т. Б. Дроботова 

Ю. Я. Чумак