СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА  

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ун. № 759/13465/26
пр. № 2/759/10665/26

14 липня 2026 року м. Київ

Святошинський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Горбенко Н.О., за участю секретаря судових засідань Чугай В.М., без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про зняття арешту з майна, -

В С Т А Н О В И В:
У травні 2026 року позивач звернувся до суду із позовом до Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про зняття арешту з майна.
В обґрунтування позову зазначено, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 06.05.2026 № 5005884211855 на все майно ОСОБА_1 накладено арешт, відповідно до постанови № 1565/30 виданої ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві від 22.03.2011, реєстраційний номер обтяження: 11126425.
Станом на сьогодні, жодних незавершених виконавчих проваджень не існує та записів не знайдено, що підтверджується витягом з реєстру виконавчих проваджень.
На підставі звернення до Святошинського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві, позивачем отримано лист № б/н від 10.03.2026, в якому відмовлено у скасуванні арешту, оскільки строк зберігання здавальних описів завершених виконавчих проваджень та книг обліку виконавчих проваджень становить три роки, внаслідок чого виконавче провадження в якому накладено арешт постановою № 1565/30 від 22.03.2011 відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві знищено за терміном зберігання. Крім того, позивачу повідомлено, що враховуючи відсутність у відділу підстав та технічної можливості для припинення обтяження майна ОСОБА_1 , на підставі постанови № 1565/30 від 22.03.2011, накладеного відділом державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві (реєстраційний номер обтяження 11126425), дане питання може бути вирішене заінтересованою особою в судовому порядку.
Позивач зазначає, що цей арешт обмежує його право власності та перешкоджає розпоряджатися майном. Наголосив, що наявність тривалого арешту за відсутності виконавчого провадження є порушенням його прав як власника.
У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Горбенко Н.О.
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 25 травня 2026 року позовну заяву залишено без руху із наданням строку для усунення визначених недоліків.
27 травня 2026 року представник позивача - ОСОБА_2. за допомогою підсистеми «Електронний суд» направив до суду заяву про усунення недоліків, яка була зареєстрована у Святошинському районному суді міста Києва 08 червня 2026 року.
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 09 червня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 
Представник позивача до початку судового засідання подав заяву про проведення розгляду справи без його участі та участі позивача. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити.
Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явився без повідомлення причин своєї неявки. Жодних клопотань на адресу суду не направляв.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Зважаючи на викладене, суд визнав за можливе провести судове засідання за відсутності учасників справи, що не з`явились.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв`язку із неявкою учасників справи у судове засідання.
Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, дослідивши наявні матеріали справи, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступних висновків.
Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до ст. 16 ЦК Україна кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Судом встановлено, що на все майно ОСОБА_1 накладено арешт відповідно до постанови № 1565/30 виданої ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві від 22.03.2011, реєстраційний номер обтяження: 11126425.
Станом на сьогодні, строк давності по вказаному провадженню сплив, жодних незавершених виконавчих проваджень не існує та записів не знайдено, що підтверджується витягом з реєстру виконавчих проваджень.
Арешт на все майно був внесений до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна записом № 11126425 від 28.04.2011 Державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України. Наразі виявлено, що обтяження залишається дійсним, що перешкоджає позивачу у користуванні та розпорядженні своїм майном.
На підставі звернення до Святошинського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві, позивачем отримано лист № б/н від 10.03.2026, в якому зазначено про необхідність звернення до суду для зняття арешту з майна.
Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що спори про цивільне право, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.
Позов про звільнення майна з-під арешту може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
Пунктами 1, 2 постанови № 5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.
На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені в ст. 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень встановлених законом.
У відповідності до ст. 317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Частиною 1 статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, серед іншого, припинення дії, яка їх порушує.
Підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини встановлені ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
Відповідно до висновку Верховного Суду України від 15 березня 2013 року у справі №6-26цс13, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
У своїх рішення Європейський суд з прав людини наголошував, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними засобами і тією метою, на яку спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними меті їх застосування.
Підставою даного позову позивач визначив наявність арешту, накладеного на майно, що перешкоджає йому розпоряджатися вказаним майном. Отже, даний позов спрямовано на захист цивільних прав позивача, пов`язаний з захистом права власності на належне йому майно.
При цьому, належним законним способом захисту, здатним забезпечити відновлення порушеного права позивача на арештованого майна, є скасування накладеного на майно арешту в судовому порядку, а тому, зі скасуванням арешту судом зникнуть перешкоди для реалізації позивачу права власності на майно.
Для з`ясування конкретних підстав для накладення та скасування арешту представником позивача направлялись адвокатські запити до відділу примусового виконання рішень, проте, будь-які законні підстави накладення арешту та його чинності на теперішній час не отримано, як і будь-яких роз`яснень стосовно наявності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна відомостей щодо правової підстави наявності у реєстрах записів про арешт майна, право на яке належить позивачу, як і не виявилось за можливе отримати копію постанови про арешт майна у зв`язку із знищенням даного документа за закінченням терміну зберігання.
Відтак, на теперішній час наявна суперечлива інформація з приводу перебування майна під арештом, що унеможливлює позивачу реалізації його прав щодо майна, обумовлюючи необхідність у зверненні до суду для захисту порушеного права шляхом скасування арешту в судовому порядку на підставі ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».
При цьому, за змістом п. 3 розділу IX, п. 3 розділу XI Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 № 1829/5, а також п.8.19, п.9.9 чинного раніше Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 № 2274/5, строки зберігання документів виконавчого провадження обраховуються з моменту його завершення, а отже, знищення цих документів за закінченням терміну зберігання можливе лише в закінченому (завершеному) виконавчому провадженні.
Також, у матеріалах справи відсутні докази того, що на даний час існує потреба в арешті майна.
Незважаючи на це, арешт на майно не знято, що за таких умов порушує права позивача, внаслідок чого останній позбавлений можливості користуватися і розпоряджатися зазначеним майном.
Частинами 1, 2, 3 та 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.
У свою чергу, доводи позивача підтверджені належними та допустимими, в розумінні ЦПК України, доказами.
За вказаних обставин суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для продовження існування вказаного обтяження, як і відсутність правових підстав для обмеження правомочностей власника.
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд доходить висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а відтак, підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 19, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354-356 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :
Позовну заяву ОСОБА_1 до Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про зняття арешту з майна - задовольнити.
Зняти арешт з усього майна, що належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ), реєстраційний номер обтяження: 11126425; зареєстрований 28.04.2011; реєстратором: Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України; заявник: Відділ державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві; тип майна: невизначене майно; доповнення до типу майна: все майно; тип документа: постанова № 1565/30, виданий 22.03.2011 Відділом державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 21 липня 2026 року.

Суддя         Н.О.Горбенко