ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 липня 2026 року
м. Київ
справа № 303/4981/24
провадження № 61-3194св26
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Осіяна О. М., Синельникова Є. В.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Мукачівського районного нотаріального округу Закарпатської області Баранова Жанна Володимирівна, Друга мукачівська державна нотаріальна контора, 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Білей Світлана Василівна, на постанову Закарпатського апеляційного суду, в складі колегії суддів: Джуги С. Д., Собослоя Г. Г., Мацунича М. В., 
від 29 січня 2026 року, 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
1. У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про скасування рішення державного реєстратора.
2. Позов мотивований тим, що житловий будинок 
АДРЕСА_1 побудований її батьками у 1988 році.
3. Після смерті у 2014 році її батька ОСОБА_3 відкрилась спадщина, яка складається з 1/2 частини вказаного житлового будинку, а інша 
1/2 частина цього будинку належить відповідачці як частка дружини у спільній власності подружжя. 
4. Позивачка зазначає, що спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_3 є вона та дружина спадкодавця і матір позивачки - 
ОСОБА_2 , однак вона єдина зі спадкоємців прийняла спадщину, оскільки на час смерті батька проживала та була зареєстрована з ним за однією адресою, а ОСОБА_2 відмовилася від своєї частини спадщини на її користь.
5. Проте, 22 липня 2022 року ОСОБА_2 звернулась до неї з позовом про виселення зі спадкового будинку, з доданого до позову витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо, що 
05 березня 2021 року ОСОБА_2 зареєструвала за собою право власності на весь спірний будинок.
6. Позивачка вважає, що реєстрація права власності за 
 ОСОБА_2 проведена з порушенням передбаченого законом порядку і призвела до позбавлення її права власності на 1/2 частину будинку успадкованої після смерті батька.
7. Посилаючись на викладене, позивачка просила суд скасувати рішення приватного нотаріуса Закарпатської області Баранової Ж. В. про державну реєстрацію за ОСОБА_2 прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 56952142 від 05 березня 2021 року 11:33:21 щодо реєстрації права власності на будинок АДРЕСА_1 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
8. Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області 
від 24 березня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
9. Суд вважав, що позивачка надала достатньо доказів, які підтверджують її проживання по АДРЕСА_1 , проте не довела, що за цією адресою також проживав ОСОБА_3 на час відкриття спадщини. 
10. За цих обставин суд дійшов висновку про недоведеність факту прийняття позивачкою спадщини після смерті батька відповідно до частини третьої 
1268 ЦК України, а відомості про подання ОСОБА_4 у порядку, визначеному статтею 1269 ЦК України, заяви про прийняття спадщини відсутні.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
11. Постановою Закарпатського апеляційного суду від 29 січня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 березня 2025 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про задоволення позову.
Скасовано рішення приватного нотаріуса Закарпатської області 
Баранової Ж. В. про державну реєстрацію за ОСОБА_2 прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 56952142 від 05 березня 2021 року 11:33:21 щодо реєстрації права власності на будинок 
АДРЕСА_1 .
12. Суд апеляційної інстанції, за результатами оцінки наявних у справі доказів, дійшов висновку, що на час смерті спадкодавця ОСОБА_3 разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 , проживали та були зареєстровані: його дружина ОСОБА_2 та його дочка ОСОБА_1 .
13. З урахуванням заяви ОСОБА_2 від 08 серпня 2014 року про відмову від спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_3 на користь дочки 
ОСОБА_1 , апеляційний суд вважав позивачку єдиною спадкоємицею після смерті батька, яка прийняла спадщину.
14. За цих обставин суд вказав, що рішення державного реєстратора про державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на спірний будинок в цілому, є неправомірним, порушує законні права та інтереси позивачки на спадкове майно і фактично позбавляє її права власності на 1/2 частину будинку.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
15. У касаційній скарзі ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат 
Білей С. В.,просить скасувати постанову апеляційного суду, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
16. У березні 2026 року  ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат 
Білей С. В., подала касаційну скаргу на постанову Закарпатського апеляційного суду від 29 січня 2026 року.
17. Ухвалою Верховного Суду від 21 квітня 2026 року відкрито касаційне провадження, витребувано із суду першої інстанції матеріали справи 
№ 303/4981/24, які у травні 2026 року надійшли до Верховного Суду. 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
18. Підставою касаційного оскарження судового рішення заявниця зазначає неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17, від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18, постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17, від 20 травня 2021 року у справі № 339/369/18, 
від 21 вересня 2022 року у справі № 127/23627/20, від 05 грудня 2022 року 
у справі № 233/4580/20, від 28 грудня 2022 року у справі № 759/7632/20, 
від 05 квітня 2023 року у справі № 523/17429/20, від 19 лютого 2024 року 
у справі № 567/3/22, від 22 квітня 2024 року у справі № 346/2744/21 (пункт 
1 частини другої статті 389 ЦПК України).
19. Касаційна скарга мотивована тим, що якщо відсутність умов для одержання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови в задоволенні позову. 
20. Вважає, що долучена до матеріалів справи довідка виконавчого комітету Івановецької сільської ради від 11 серпня 2014 року № 1152 не містить інформації щодо місця реєстрації та проживання спадкодавця. 
21. Наголошує, що за обставин цієї справи саме лише оскарження рішення про державну реєстрацію прав на житловий будинок з посиланням на допущені державним реєстратором порушення порядку такої реєстрації не вирішує спір між сторонами.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
22. У травні 2026 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Райко О. М., подала відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити скаргу без задоволення, а оскаржену постанову апеляційного суду - без змін.
23. Відзив мотивований тим, що державний реєстратор, реєструючи за ОСОБА_2 право власності на спірний будинок в цілому, не перевірила відомості Спадкового реєстру, в якому була зареєстрована спадкова справа після смерті ОСОБА_3 .
Інші процесуальні звернення, які надійшли до Верховного Суду 
24. У травні 2026 року  ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат 
Білей С. В., подала відповідь на відзив, в якій вказує, що необґрунтованість позовних вимог та обрання неналежного способу захисту порушеного права є самостійними підставами для відмови в позові. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
25.  ОСОБА_2 з 02 вересня 1973 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 .
26.  ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_5 , яка згідно зі свідоцтвом про укладення шлюбу від 27 травня 1995 року серія 
НОМЕР_1 змінила прізвище на « ОСОБА_6 ».
27.  ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, заповіт після своєї смерті не залишив.
28. 08 серпня 2014 року ОСОБА_2 звернулася до Мукачівської районної державної нотаріальної контори, де заведена спадкова справа № 205/2014, із заявою про відмову від спадщини після смерті чоловіка на користь дочки ОСОБА_1 .
29. Виконком Івановецької сільської ради Мукачівського району Закарпатської області видав ОСОБА_1 , жительці   
 АДРЕСА_1 , довідку від 11 серпня 2014 року № 1152, яка знаходиться у спадковій справі, про те, що на день смерті батька 
ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , були зареєстровані та проживали: дружина ОСОБА_2 , дочка ОСОБА_1 , онук ОСОБА_7 , онук ОСОБА_8 .
30. Рішенням від 26 січня 2021 року № 54 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_2 » затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1115 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд (присадибна ділянка) у АДРЕСА_1 .
31. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 23 лютого 2021 року встановлено, що 
ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,1115 га, кадастровий номер 2122783200:11:102:0144 на підставі рішення Івановецької сільської ради від 26 січня 2021 року.
32. 02 березня 2021 року  ОСОБА_2 подала державному реєстратору заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на об`єкт нерухомого майна: житловий будинок АДРЕСА_1 .
33. Відповідно до технічного паспорту на будинок   
 АДРЕСА_1 житловий будинок літ. А побудовано у 1983 році, гараж з надбудовою літ. Б. - 1990 році, літня кухня літ. В - 1984 році, господарська будівля літ. Г - 1985 році, вбиральня літ. Д - 1985 році.
34. В інформаційній довідці від 26 лютого 2021 року № 52 Мукачівське районне БТІ повідомило, що згідно архівних матеріалів право власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , не зареєстровано.
35. 05 березня 2021 року державний реєстратор прав на нерухоме майно приватний нотаріус Мукачівського районного нотаріального округу Закарпатської області Баранова Ж. В. прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 56952142, яким проведено державну реєстрацію права власності, форма власності: приватна, на житловий будинок, розташований 
АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки 2122783200:11:102:0144 за суб`єктом: ОСОБА_2 , податковий номер/серія, номер паспорта/ НОМЕР_2 /ВО297838/. Відкрито розділ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційну справу на об`єкт нерухомого майна.
36. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, вбачається, що житловий будинок 
АДРЕСА_1 зареєстровано на праві власності за ОСОБА_2 02 березня 
2021 року. Державний реєстратор: приватний нотаріус Баранова Ж. В., Мукачівський районний нотаріальний округ, Закарпатська область. Підстава для державної реєстрації: витяг з ДРРП на нерухоме майно про реєстрацію права власності, серія та номер № 245936773, виданий 25 лютого 2021 року, видавник Онуфрій Н. В. державний реєстратор Великолучківської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області; рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер 54 виданий 26 січня 2021 року, видавник Івановецька сільська рада Мукачівського району Закарпатської області; технічний паспорт серія та номер б/н виданий 27 лютого 2020 року, видавник ФОП ОСОБА_9 ; відомості з ДЗК, серія та номер 36699750. виданий 
02 березня 2021 року, видавник Державний земельний кадастр. Форма власності: приватна. Розмір частки: 1/1.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
37. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, відзиву на неї та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
38. Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
39. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
40. Згідно із частиною першою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
41. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).
42. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
43. Статтею 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
44. Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
45. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
46. У частині першій статті 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
47. Згідно із частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
48. Відповідно до частин третьої, п`ятої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
49. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).
50. Згідно з частиною першою статті 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтю 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
51. У розглядуваній справі суди двох інстанцій встановили, що спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_3 є його дочка - 
ОСОБА_1 , а також дружина - ОСОБА_2 , яка у встановлений законом шестимісячний строк відмовилась від прийняття спадщини на користь дочки ОСОБА_1 .
52. Водночас суди дійшли протилежних висновків щодо прийняття спадщини позивачкою після смерті батька. Суд першої інстанції вважав, що факт прийняття спадщини не доведено, а апеляційний суд - що позивачка прийняла спадщину після смерті батька, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
53. Верховний Суд вважає обґрунтованими висновки апеляційного суду з цього питання.
54. Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
55. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
56. Велика Палата Верховного Суду наголошує на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначає, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. (див. пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі 
№ 129/1033/13-ц).
57. Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу (див. постанову Верховного Суду
від 28 травня 2025 року у справі № 523/22514/23), а Європейський суд з прав людини визнає допустимість у цивільних справах стандарту доказування «баланс ймовірностей» (balance of probabilities) та вказує на відмінність стандартів доказування у цивільних і кримінальних справах (див. постанови Верховного Суду від 21 січня 2026 року у справі № 755/9838/23, від 25 березня 2026 року у справі № 157/230/25, рішення ЄСПЛ від 15 листопада 2007 року у справі «Бендерський проти України», заява № 22750/02, від 23 серпня 2016 року у справі «J.K. and others v. Sweden», заява № 59166/12).
58.  ОСОБА_1 , звертаючись до суду з цим позовом, посилалась на те, що з урахуванням заяви матері про відмову від прийняття спадщини вона є єдиною спадкоємицею після смерті батька, на час смерті якого позивачка з ним проживала та була зареєстрована за однією адресою, а тому відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України є такою, що прийняла спадщину. 
59. Апеляційний суд правильно звернув увагу, що доводи позивачки щодо прийняття спадщини після смерті батька підтверджені наявними у справі доказами, зокрема, довідкою виконкому Івановецької сільської ради Мукачівського району Закарпатської області від 11 серпня 2014 року № 1152.
60. Крім того сама відповідачка, подаючи нотаріусу заяву від 08 серпня 
2014 року про відмову від спадщини після смерті ОСОБА_3 , зазначила, що на момент смерті її чоловік проживав та був зареєстрований за адресою: 
 АДРЕСА_1 .
61. Заперечуючи проти позову відповідачка, ні у відзивах на позов та апеляційну скаргу, ні в касаційній скарзі не зазначає іншої адреси, де на її думку, на час відкриття спадщини проживав її чоловік та батько позивачки.
62. Сукупність вказаних обставин, з урахуванням стандартів доказування у цивільних справах, підтверджують правильність висновків апеляційного суду щодо доведеності позивачкою факту прийняття спадщини після смерті батька. 
63. Також апеляційним судом встановлено, що спірний житловий будинок був побудований у період шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і є об`єктом спільної власності подружжя ОСОБА_10 , частки яких у праві власності на будинок є рівними. Однак державний реєстратор, 05 березня 2021 року зареєстрував право власності за  ОСОБА_2 на житловий будинок в цілому, що не враховує частку ОСОБА_3 у спільній власності подружжя та факт прийняття спадщини після його смерті позивачкою.
64. Наявність оспорюваної державної реєстрації, проведеної після смерті 
ОСОБА_3 , унеможливлює оформлення позивачкою своїх спадкових прав у позасудовому порядку.
65. Колегія суддів погоджується із висновками апеляційного суду, що за обставин розглядуваної справи обраний позивачкою спосіб захисту своїх порушених прав можна визнати ефективним. 
66. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим таким порушенням (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі 
№ 569/17272/15, від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16, від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19, від 10 квітня 2024 року у справі 
№ 496/1059/18).
67. У постанові від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що позивач самостійно визначає порушене, невизнане або оспорюване право чи охоронюваний законом інтерес, за захистом якого звертається до суду, а суд під час розгляду справи перевіряє обґрунтованість обраного способу захисту та його ефективність щодо відновлення порушеного права.
68. Велика Палата Верховного Суду також неодноразово наголошувала, що надміру формалізований підхід до заявлених позовних вимог суперечить завданням цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав та інтересів особи. Диспозитивність як одна з основних засад цивільного судочинства передбачає право позивача самостійно визначати спосіб судового захисту, тоді як суд не вправі формулювати позовні вимоги замість нього. Якщо заявлена вимога здатна забезпечити ефективний захист порушеного права, суд не повинен відмовляти у її задоволенні виключно з формальних міркувань, оскільки це призведе до необхідності повторного звернення до суду та не відповідатиме принципам верховенства права і процесуальної економії (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі № 496/1059/18).
69. Крім того, Велика Палата Верховного Суду наголосила, що сам собою факт існування іншого способу захисту не свідчить про неналежність обраного позивачем способу захисту. Залежно від характеру порушення права особа може вимагати його захисту різними способами, зокрема шляхом визнання права, відновлення становища, яке існувало до порушення права, або скасування державної реєстрації речового права.
70. З урахуванням обставин, встановлених у розглядуваній справі, висновки апеляційного суду не суперечать висновкам, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17, 
від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18, постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17, від 20 травня 2021 року у справі № 339/369/18, від 21 вересня 2022 року у справі № 127/23627/20, 
від 05 грудня 2022 року у справі № 233/4580/20, від 28 грудня 2022 року у справі 
№ 759/7632/20, від 05 квітня 2023 року у справі № 523/17429/20, від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22, від 22 квітня 2024 року у справі № 346/2744/21, на які в касаційній скарзі посилається заявниця.
71. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (зокрема рішення у справі «Пономарьов проти України») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.
72. Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija 
v. Spain від 09 грудня 1994 року, заява № 18390/91, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
73. Оскаржена постанова апеляційного суду є достатньо вмотивованою та містить висновки щодо питань, які мають значення для вирішення справи.
74. В межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховним Судом не встановлено підстав для висновку, що апеляційний суд ухвалив оскаржене судове рішення із неправильним застосуванням норм матеріального права або із порушенням норм процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови апеляційного суду - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Білей Світлана Василівна, залишити без задоволення
2. Постанову Закарпатського апеляційного суду від 29 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді: | В. В. Шипович О. М. Осіян Є. В. Синельников