ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"27" липня 2026 р. Справа№ 910/1804/26
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Суліма В.В.
суддів: Коротун О.М. 
Майданевича А.Г. 

без виклику представників сторін
розглянувши апеляційну скаргу Селянського фермерського господарства «Веселка»
на рішення Господарського суду міста Києва від 06.05.2026
у справі №910/1804/26 (суддя Головіна К. І.)
за позовом Селянського фермерського господарства «Веселка»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаркас Агро»
про стягнення 271 254,96 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Селянське фермерське господарство «Веселка» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаркас Агро» про стягнення заборгованості в сумі 271 254,96 грн. за договором поставки № 722/32-25 від 02.09 2025.
Позов мотивований тим, що на виконання умов вказаного договору позивач сплатив відповідачу попередню оплату за товар, однак, відповідач порушив свої зобов`язання, товар у визначений строк не поставив, а сплачені позивачем кошти повернув частково, у зв`язку з чим СФГ «Веселка» просить стягнути з ТОВ «Фаркас Агро» решту передоплати в сумі 145 836,00 грн. та неустойку в сумі 125 418,96 грн., що разом складає 271 254,96 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.05.2026 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаркас Агро» на користь Селянського фермерського господарства «Веселка» попередню оплату в сумі 145 836, 00 грн., судовий збір у сумі 2 187, 54 грн та витрати на правничу допомогу в сумі 5 376 грн 34 коп. У решті позовних вимог - відмовлено.
Не погодившись з прийнятим рішенням місцевого господарського суду, Селянське фермерське господарство «Веселка» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження; скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.05.2026 в частині відмови у стягненні з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаркас Агро» неустойку в розмірі 1% від вартості непереданого товару за кожен день такого прострочення в розмірі 125 418, 96 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.05.2026 апеляційну скаргу передано для розгляду колегії суддів у складі: Сулім В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Майданевич А.Г., Коротун О.М.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції в оскаржувані частині є незаконним і необгрунтованим, не відповідає нормам матеріального та процесуального права.
Апелянт зазначає, що неустойка має подвійну правову природу. До настання строку виконання зобов`язання неустойка є способом його забезпечення, а в разі невиконання зобов`язанняперетворюється на відповідальність, яка спрямована на компенсацію негативних для кредитора наслідків порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, його майнове покаранння за невиконання або невчасне виконання обов`язку. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.05.2026 апеляційну скаргу Селянського фермерського господарства «Веселка» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.05.2026 у справі №910/1804/26 залишено без руху та надано заявникові строк на усунення недоліків десять днів з дня отримання копії ухвали.
На виконання вищезазначеної ухвали суду, 28.05.2026 від Селянського фермерського господарства «Веселка» надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додано докази надсилання копії апеляційної скарги і доданих до неї документів Товариству з обмеженою відповідальністю «Фаркас Агро». Отже, скаржником усунуто недоліки апеляційної скарги у встановлений процесуальний строк.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Селянського фермерського господарства «Веселка». Розгляд справи вирішено здійснюва у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).
Відповідач своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористався, відзив на апеляційну скаргу не надав, що згідно з ч.3 ст.263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, з огляду на викладені апелянтом доводи та вимоги апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступного.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, 02.09.2025 між Селянським фермерським господарством «Веселка» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фаркас Агро» (постачальник) був укладений договір поставки № 722/32-25 (далі - договір), за умовами якого постачальник зобов`язується передати у власність покупця паливно-мастильні матеріали відповідної якості, за ціною, в порядку та строки, передбачені договором, а покупець прийняти та оплатити товар на умовах, визначених в цьому договорі (п. 1.1).
Відповідно до п. 1.2 договору найменування товару, кількість, асортимент, комплектність та інші характеристики товару, вартість товару, який поставляється, вказується у відповідних специфікаціях та/або накладних на товар, що оформлюються на кожну поставку та є невід`ємною частиною договору. У разі, якщо вартість товару окремої поставки перевищує 100 000,00 грн, підписання специфікації щодо такої поставки є обов`язковим.
Згідно з п. 2.1, 2.2 договору погодження необхідних умов здійснюється окремо по кожній поставці. У разі, якщо протягом 1 робочого дня з моменту направлення покупцем заявки постачальнику від нього не надійде повідомлення про неможливість виконання заявки, заявка на поставку товару вважається прийнятою до виконання. 
За змістом п. 2.3 договору постачальник зобов`язаний здійснити поставку товару покупцю на умовах DDP (згідно з Правилами Інкотермс в редакції 2010 року), на склад покупця за адресою: Полтавська обл., Лубенський р-н, с. Заріг.
Відповідно до п. 2.4 договору постачальник зобов`язаний здійснити поставку товару в строк не пізніше 3 календарних днів з моменту оплати покупцем рахунку на поставку товару, якщо інший строк письмово не погоджено сторонами. Поставка вважається завершеною з моменту отримання товару покупцем (п. 2.5 договору).
Згідно з п. 3.2 договору оплата за договором здійснюється покупцем на умовах 50% попередня оплата, решта 50% - доплата по факту поставки.
Пунктом 10.1 договору визначено, що даний договір набуває чинності з моменту підписання його уповноваженими представниками сторін і діє до 02.09.2026. При цьому закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від виконання взятих на себе зобов`язань за договором, а також від відповідальності за невиконання цих зобов`язань.
Додатком № 1 до договору (форма заявки на придбання товару) сторони погодили поставку товару (дизельне паливо, сорт С. Efix 51 Diesel, SR EN 590, Romania, Rompetrol) у кількості 7000 л, загальною вартістю 315 672,00 грн (з ПДВ); орієнтовною датою поставки - 05.09.2025; умовами оплати - 50% попередня оплата, решта 50% доплата по факту поставки.
Згідно з ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина друга ст. 712 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Частиною 1 ст. 663 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.
Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Із матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору відповідач виставив позивачу рахунок № 07712 від 02.09.2025 на оплату товару в сумі 315 672,00 грн.
Зі свого боку позивач, на підставі вищевказаного рахунку, сплатив відповідачу 50% вартості замовленого товару в сумі 157 836,00 грн, шо підтверджується платіжною інструкцією № 256 від 03.09.2025.
Проте, як встановлено судом, відповідач поставку обумовленого товару не здійснив, хоча відповідно до умов договору він взяв на себе зобов`язання здійснити поставку цього товару не пізніше 05.09.2025.
Оскільки поставки не відбулося, 20.10.2025 позивач листом № 1/20-10-2025 звернувся до відповідача з вимогою щодо повернення коштів попередньої оплати в сумі 157 836, 00 грн.
У відповідь на зазначену вимогу відповідач направив СФГ «Веселка» гарантійний лист № 10/90 від 06.11.2025, яким зобов`язався повернути передплату за наступним графіком: 57 836, 00 грн - до 14.11.2025; 50 000, 00 грн - до 28.11.2025; 50 000, 00 грн - до 11.12.2025.
У подальшому, як свідчать матеріали справи, платіжною інструкцією № 11 від 21.11.2025 відповідач перерахував позивачу грошові кошти лише на суму 12 000, 00 грн, решту коштів у сумі 145 836, 00 грн ТОВ «Фаркас Агро» не повернуло.
31.12.2025 позивач направив на поштову адресу відповідача претензію № 01/31-12-2025 від 31.12.2025 про повернення попередньої оплати в сумі 145 836,00 грн, однак відповіді від ТОВ «Фаркас Агро» не отримав.
Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Статтями 525, 526 ЦК України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. 
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
У матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували поставку відповідачем товару чи повернення позивачу оплати за непоставлений товар в сумі 145 836,00 грн.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).
За таких обставин, оскільки відповідач доказів належного виконання своїх зобов`язань за договором поставки не надав, суд дійшов висновку, що вимоги СФГ «Веселка» про стягнення передплати в сумі 145 836, 00 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а тому в цій частині спірне рішення Господарського суду міста Києва від 06.05.2026 колегією суддів на предмет законності та обгрунтованості не перевіряється.
Щодо стягнення неустойки у сумі 125 418, 96 грн за порушення договірного зобов`язання, то колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Частиною 1 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Пунктом 7.1.2 договору визначено, що у разі прострочення поставки товару постачальник сплачує покупцю неустойку в розмірі 1% від вартості не поставленого (несвоєчасно поставленого) товару за кожний день прострочення поставки товару.
Відмовляючи у стягненні вказаної неустойки, суд першої інстанції виходив з того, що заявлена позивачем штрафна санкція може бути застосована лише у тому випадку, коли покупець не відмовляється від прийняття товару, а очікує на його належну поставку. Разом з тим у даному випадку однією з вимог позивача є повернення йому попередньої оплати та відмови покупця від подальшої поставки цього товару. 
Посилаючись на висновки викладені в постанові Верховного Суду від 16.05.2024 у справі № 910/7012/23, суд першої інстанції зазначив, що характер правових відносин поставки виключає одночасне існування у постачальника обов`язків поставити товар та повернути попередню оплату. У цьому випадку наявність одного зобов`язання одночасно виключає наявність іншого.
Таким чином установлені законом правові наслідки вимог про повернення попередньої оплати не передбачають відповідальності постачальника у разі порушення строків поставки, оскільки, вимагаючи повернення коштів попередньої оплати, покупець тим самим задовольнився, відмовився від поставки та прийняття товару, а також відмовився від подальшого виконання договору постачальником.
Водночас, колегія суддів вважає вказані висновки суду першої інстанції безпідставними з огляду на наступне.
Так, дійсно у постачальника не може існувати одночасно обов`язок щодо поставки товару та щодо повернення суми попередньої оплати.
В даному випадку, позивач обрав не вимгати поставки товару, вимагати повернення суми попередньої оплати.
Однак, повернення відповідачем суми попередньої оплати саме по собі не є підставою для припинення чи звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов`язання. Таке повернення лише відновлює майновий стан позивача в частині сплачених коштів, однак не усуває факту допущеного порушення умов договору та його правових наслідків.
Відтак повернення суми попередньої оплати не може позбавляти позивача права на стягнення неустойки, передбаченої умовами договору, оскільки остання є самостійним способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою цивільно-правової відповідальності за його порушення. Право на її стягнення виникає внаслідок невиконання або неналежного виконання договірного зобов`язання і не ставиться у залежність від подальшого повернення відповідачем суми попередньої оплати, якщо інше прямо не передбачено договором або законом.
Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 25.07.2018 року у справі № 922/4400/17, неустойка - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язанняборжником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку.
Отже, неустойка має подвійну правову природу. До настання строку виконання зобов`язання неустойка є способом його забезпечення, а в разі невиконання зобов`язання перетворюється на відповідальність, яка спрямована на компенсацію негативних для кредитора наслідків порушення зобов`язання боржником.
При цьому, постанова ВС від 16.05.2024 у справі № 910/7012/23, на яку посилається суд першої інстанції, не є релевантною із даною справою, оскільки у справі № 910/7012/23 розірвали договір поставки та уклали додаткову угоду, якою вже передбачили штрафні санкції саме за несвоєчасне повернення суми попередньої оплати.
Як зазначалося вище, у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язання, зокрема прострочення його виконання, боржник зобов`язаний сплатити кредиторові неустойку (штраф, пеню) - у сумі, визначеній законом або договором (ст. 611 ЦК України). 
Згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК, пенею є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення. Господарським законодавством закріплено, що у випадку, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначений, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. 
Беручи до уваги положення ч. 2 ст. 9 ЦК та ч. 2 ст. 4 ГК, які посилають до спеціальних норм, що регулюють господарські відносини, сторони госпдоговору мають право забезпечувати пенею виконання будь-якого зобов`язання. Виходячи з принципа свободи договору (ч. 3 ст. 549 ЦК), сторони в договорі можуть забезпечити за допомогою пені, зокрема, виконання негрошового зобов`язання. 
Крім того, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 05 червня 2020 року у справі № 922/3578/18 зазначила, що міра відповідальності, виражена у відсотковому розмірі від суми боргу за поставлений товар за кожен день прострочення, є пенею, оскільки за способом обчислення вона визначається за кожний день прострочення.
Здійснивши перерахунок пені, наданий позивачем, колегія суддів приходить до висновку, що він є арифметично вірним, а тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 125 418, 96 грн пені.
Також позивач просив стягнути з відповідача витрати, понесені ним на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн.
Згідно з ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
На підтвердження факту понесення СФГ «Веселка» витрат на правову допомогу позивач надав копії: 
- свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 1145 від 04.01.2012, виданого Юхимович С.А.;
- ордеру серії ВІ № 1363155 на надання правничої допомоги СФГ «Веселка» адвокатом Юхимович С.А.;
- договору про надання правової допомоги № 71-1 від 31.12.2025, укладеного між СФГ «Веселка» та адвокатом Юхимович С.А.;
- розрахунку вартості правової (юридичної) допомоги за вказаним договором на суму 10 000, 00 грн;
- акту приймання-передачі виконаних робіт № 1 від 13.02.2026 на суму 10 000, 00 грн;
- платіжної інструкції № 33 від 11.02.2026 на суму 10 000, 00 грн.
Відповідно до ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Для встановлення розумного розміру наданих послуг адвоката слід надати належну правову оцінку договору у сукупності з іншими доказами, складністю справи та виконання адвокатом робіт (наданих послуг), витраченим часом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та виконання робіт, ціною позову та (або) значення справи. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Як зауважила Велика Палата Верховного Суду, нормами процесуального законодавства передбачено основні критерії визначення та розподілу судових витрат такі, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
У даному випадку суд враховує ціну позову та малозначність спору; розгляд у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін; невеликий обсяг часу, необхідний для підготовки позову; відсутність відзиву відповідача чи будь-яких заяв з його боку; відсутність супроводу справи в суді після подачі позову.
Отже, зважаючи на дотримання позивачем критерію розумності, співмірності між обсягом роботи, проведеної адвокатом та заявленими витратами, здійсненими на оплату адвокатських послуг, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що заявлений СФГ «Веселка» розмір судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000, 00 грн, є обґрунтованим.
За таких обставин, враховуючи, що позовні вимоги задоволено у повному обсязі, з відповдіача на користь позивача підляає стягнення витрати на правничу допомогу у сумі 10 000, 00 грн.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи вказане, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Селянського фермерського господарства «Веселка» підлягає задоволенню, а рішення в оскаржуваній частині - скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог. 
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, з відповідача на користь позивача підлягають сплаті судові витрати пов`язані із розглядом справи в суді апеляційної інстанції.
Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 277 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Селянського фермерського господарства «Веселка» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.05.2026 у справі № 910/1804/26 задовольнити. 
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.05.2026 у справі № 910/1804/26 в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким задвольнити позовні вимоги про стягнення пені у сумі 125 418, 96 грн. Здійснити новий розподіл судових витрат.
3. Викласти резолютивну частину рішення у наступній редакції:
«Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаркас Агро» (03150, м. Київ, вул. Малевича Казимира, 86П; код ЄДРПОУ 43123178) на користь Селянського фермерського господарства «Веселка» (37700, Полтавська обл., Лубенський р-н, смт. Оржиця, вул. Гоголя, 30Б; код ЄДРПОУ 30951369) попередню оплату в сумі 145 836, 00 грн, пеню у сумі 125 418, 96 грн, судовий збір у розмірі 3 328, 00 грн та витрати на правничу допомогу у сумі 10 000, 00 грн».
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаркас Агро» (03150, м. Київ, вул. Малевича Казимира, 86П; код ЄДРПОУ 43123178) на користь Селянського фермерського господарства «Веселка» (37700, Полтавська обл., Лубенський р-н, смт. Оржиця, вул. Гоголя, 30Б; код ЄДРПОУ 30951369) 4 992, 00 грн судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інсатнції.
4. Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва. 
5. Матеріали справи № 910/1804/26 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України. 

Головуючий суддя В.В. Сулім 

Судді О.М. Коротун

А.Г. Майданевич