РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

м. Вінниця
10 вересня 2026 р.  Справа № 120/11426/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Бошкової Ю.М., розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області, Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги та рішень

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області, Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги та рішень.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідачем протиправно прийнято податкові повідомлення - рішення від 30.04.2025 - у кількості 60 рішень; від 31.07.2025 - у кількості 9 рішень; одне податкове повідомлення-рішення від 01.08.2025. Також позивач вказує на протиправність податкової вимоги від 06.08.2025 № 0009846-1308-0232, рішення податкового органу про опис майна у податкову заставу від 06.08.2025, а також рішення ДПС України про розгляд скарги від 25.07.2025 № 21489/6/99-00-06-01-02-06. На думку позивача, зазначені рішення є незаконними, порушують його права та охоронювані законом інтереси, а відтак підлягають скасуванню.
Вважаючи вищезазначені рішення відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.
Ухвалою від 21.08.2025 позовну заяву залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків останньої.
25.08.2025 позивач усунув недоліків позовної заяви, визначені ухвалою суду від 21.08.2025.
Ухвалою суду від 29.08.2025 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
11.09.2025 через підсистему "Електронний суд" від ДПС України надійшов відзив, у якому представник просить відмовити у задоволенні позову. Представник зазначив, що пункт 287.10 статті 287 Податкового кодексу України прямо передбачає можливість нарахування земельного податку за попередні податкові періоди у межах строків, установлених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу, перебіг яких зупинявся на період карантину та до 01.08.2023 під час дії воєнного стану. Також відповідач указав, що за результатами адміністративного оскарження податкові повідомлення-рішення за 2025 рік скасовано з метою проведення перерахунку, а ППР за 2019-2024 роки правомірно залишено без змін.
Окремо ДПС України наголосила, що рішення контролюючого органу вищого рівня, прийняте за результатами розгляду скарги, не створює для позивача самостійних юридичних наслідків, а тому не може бути окремим предметом судового оскарження поряд із первинними податковими повідомленнями-рішеннями.
Головне управління ДПС у Вінницькій області у відзиві від 16.09.2025 також заперечило проти позову. Вказало, що позивач є власником десяти земельних ділянок загальною площею 45,2214 га, призначених для ведення фермерського господарства. До травня 2025 року ці ділянки перебували в оренді ТОВ «ВІМІС», яке застосовує загальну систему оподаткування та не є платником єдиного податку четвертої групи. Ставка земельного податку згідно з рішеннями Турбівської селищної ради становить 1 відсоток від нормативної грошової оцінки.
ГУ ДПС зазначило, що після державної реєстрації у травні 2025 року права оренди ТОВ «СІМЕКС-АГРО», яке є платником єдиного податку четвертої групи, первинні податкові повідомлення-рішення за 2025 рік були скасовані, а земельний податок з фізичних осіб перераховано лише за період з 01.01.2025 по 31.05.2025, тобто за 151 календарний день, на загальну суму 8 277,07 грн.
Інших заяв по суті спору до суду не надходило. З урахуванням положень частини п`ятої статті 262 КАС України суд розглядає справу за наявними матеріалами у письмовому провадженні.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.
Згідно з інформацією Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 є власником десяти земельних ділянок, розташованих на території Білянської сільської ради Вінницького району Вінницької області, з цільовим призначенням 01.02 - для ведення фермерського господарства:
1. площею 5,0916 га, кадастровий номер 0522280200:05:000:1079;
2. площею 4,5488 га, кадастровий номер 0522280200:05:000:1080;
3. площею 4,5511 га, кадастровий номер 0522280200:05:000:1081;
4. площею 4,4214 га, кадастровий номер 0522280200:05:000:1082;
5. площею 4,4198 га, кадастровий номер 0522280200:05:000:1083;
6. площею 4,4033 га, кадастровий номер 0522280200:05:000:1084;
7. площею 4,4256 га, кадастровий номер 0522280200:05:000:1085;
8. площею 4,4563 га, кадастровий номер 0522280200:05:000:1086;
9. площею 4,4692 га, кадастровий номер 0522280200:05:000:1087;
10. площею 4,4343 га, кадастровий номер 0522280200:05:000:1089.
До травня 2025 року зазначені земельні ділянки перебували в оренді ТОВ «ВІМІС». Поданими відповідачем відомостями податкової звітності підтверджено, що ТОВ «ВІМІС» перебувало на загальній системі оподаткування та не мало статусу платника єдиного податку четвертої групи. Позивач цієї обставини належними доказами не спростував.
30.04.2025 ГУ ДПС у Вінницькій області сформувало податкові повідомлення-рішення форми «Ф», якими позивачу визначено земельний податок з фізичних осіб щодо кожної із зазначених земельних ділянок за 2019-2025 роки. Податкові повідомлення-рішення отримані позивачем 15.05.2025, що сторонами не заперечується.
26.05.2025 позивач оскаржив податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку. Рішенням ДПС України від 04.06.2025 № 16150/6/99-99-00-06-01-02-06 строк розгляду скарги продовжено до 25.07.2025.
За результатами розгляду скарги ДПС України прийняла рішення від 25.07.2025 № 21489/6/99-00-06-01-02-06, яким скаргу задоволено частково: десять податкових повідомлень-рішень від 30.04.2025 за 2025 рік № 320223-2407-0228-UA05020290000092626, 320224-2407-0228-UA05020290000092626, 320225-2407-0228-UA05020290000092626, 320226-2407-0228-UA05020290000092626, 320227-2407-0228-UA05020290000092626, 320228-2407-0228-UA05020290000092626, 320229-2407-0228-UA05020290000092626, 320230-2407-0228-UA05020290000092626, 320231-2407-0228-UA05020290000092626, 320232-2407-0228-UA05020290000092626 скасовано з проведенням перерахунку, а податкові повідомлення-рішення за 2019-2024 роки залишено без змін.
З інформаційної довідки № 429053704 від 29.05.2025 суд установив, що право оренди ТОВ «СІМЕКС-АГРО» щодо земельних ділянок з кадастровими номерами 0522280200:05:000:1079 та 0522280200:05:000:1089 зареєстровано 26.05.2025, а щодо решти восьми земельних ділянок - 23.05.2025. ТОВ «СІМЕКС-АГРО» є платником єдиного податку четвертої групи.
У зв`язку з набуттям позивачем права на пільгу протягом 2025 року ГУ ДПС здійснило перерахунок земельного податку за фактичний період до початку застосування пільги - за січень-травень 2025 року (151 календарний день). За результатами перерахунку сформовано дев`ять податкових повідомлень-рішень від 31.07.2025 та одне податкове повідомлення-рішення від 01.08.2025. Загальна сума нарахованого земельного податку за 2025 рік становить 8 277,07 грн.
06.08.2025 ГУ ДПС сформувало податкову вимогу № 0009846-1308-0232 про наявність податкового боргу із земельного податку в сумі 102 848,91 грн. та рішення про опис майна у податкову заставу.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, установлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначено положеннями Податкового кодексу України (далі ПК України).
Статтею 206 Земельного кодексу України передбачено, що використання землі в Україні є платним, об`єктом плати за землю є земельна ділянка, а плата за землю справляється відповідно до закону.
Відповідно до пункту 12.3. статті 12 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.
Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Згідно з підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Згідно з підпунктом 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України плата за землю - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Обов`язок зі сплати земельного податку виникає з моменту набуття права власності (користування) відповідною земельною ділянкою.
Відповідно до статей 269 та 270 Податкового кодексу України платниками земельного податку є, зокрема, власники земельних ділянок і земельних часток (паїв), а об`єктами оподаткування - земельні ділянки та земельні частки (паї), що перебувають у власності.
Пунктом 287.1 статті 287 Податкового кодексу України встановлено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.
Підставою для нарахування земельного податку відповідно до пункту 286.1 статті 286 Податкового кодексу України є, зокрема, дані Державного земельного кадастру, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та правовстановлюючих документів.
Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.
Відповідно до пункту 274.1. статті 274 ПК України ставка податку за земельні ділянки, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для лісових земель - не більше 0,1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.
За положеннями статі 286.5 ПК України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.
Згідно з п. 285.1 ст. 285 ПКУ базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.
Отже, оскільки право власності позивача на десять земельних ділянок упродовж спірних періодів не припинялося і сторонами не заперечується, позивач є платником земельного податку. Передача приватної земельної ділянки в оренду сама по собі не припиняє статусу її власника як платника земельного податку, крім випадку застосування прямо передбаченої законом пільги.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам щодо правомірності нарахування земельного податку за 2019-2024 роки, суд зазначає наступне.
Пунктом 286.5 статті 286 Податкового кодексу України передбачено, що нарахування фізичним особам сум плати за землю проводиться контролюючими органами за місцем знаходження земельної ділянки, які надсилають платнику податку до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення разом із детальним розрахунком суми податку.
Відповідно до п. 287.2 ст. 287 ПК України облік фізичних осіб платників податку і нарахування відповідних сум проводяться контролюючими органами за місцем знаходження земельної ділянки, у тому числі право на яку фізична особа має як власник земельної частки (паю), щороку до 01 травня.
Разом із тим, пункт 287.10 статті 287 Податкового кодексу України прямо встановлює, що податкове зобов`язання із земельного податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 287.1 статті 287 Податкового кодексу України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.
Облік фізичних осіб - платників податку і нарахування відповідних сум проводяться контролюючими органами за місцем знаходження земельної ділянки, у тому числі право на яку фізична особа має як власник земельної частки (паю), щороку до 1 травня (пункт 287.2 статті 287 Податкового кодексу України).
Відповідно до пункту 287.5 статті 287 Податкового кодексу України податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.
Згідно з пунктом 287.10 статті 287 Податкового кодексу України податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу.
З огляду на викладені норми, суд зазначає, що платниками податку є власники земельних ділянок, або землекористувачі, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права. Підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.
Строки, передбачені пунктами 287.2 та 286.5 Податкового кодексу України, визначають порядок щорічного обліку, нарахування та направлення ППР, однак не є присічними строками існування податкового обов`язку. Спеціальний правовий наслідок порушення строку направлення ППР установлений пунктом 287.9 статті 287 цього Кодексу: фізична особа звільняється від відповідальності за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання. Ця норма не передбачає скасування податкового зобов`язання або втрати контролюючим органом повноваження визначити його в межах пункту 287.10 статті 287 та пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України.
Відповідно до пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України контролюючий орган має право визначити суму грошових зобов`язань не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку, визначеного Кодексом, із урахуванням установлених законом випадків зупинення перебігу цього строку.
Абзацом одинадцятим пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України було встановлено, що на період з 18.03.2020 по останній календарний день місяця, у якому завершується дія карантину, зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу. Надалі підпунктом 69.9 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України тимчасово, до 01.08.2023, для платників податків та контролюючих органів було зупинено перебіг строків, визначених податковим законодавством, крім прямо передбачених цією нормою випадків.
Наведені приписи прямо поширюються на строки, визначені статтею 102 Податкового кодексу України, та не містять винятку для земельного податку або для повноваження контролюючого органу щодо визначення податкового зобов`язання. Тому доводи позивача про незастосовність зупинення строків до спірних правовідносин ґрунтуються на обмежувальному тлумаченні, яке не випливає зі змісту закону.
З урахуванням виключення з обрахунку строку періоду законодавчого зупинення його перебігу, податкові повідомлення-рішення від 30.04.2025 щодо податкових періодів 2019-2024 років прийняті в межах строку давності. Позивач не навів окремого розрахунку щодо конкретного ППР, який би свідчив про закінчення продовженого строку давності, та не спростував розрахунків контролюючого органу щодо нормативної грошової оцінки, ставки податку або площі земельних ділянок.
Посилання позивача на принцип презумпції правомірності рішень платника податків, закріплений у підпункті 4.1.4 пункту 4.1 та пункті 56.21 статті 56 Податкового кодексу України, не змінює цього висновку, оскільки між наведеними нормами відсутня неузгодженість, яка допускає множинне трактування: пункт 286.5 регулює строк щорічного направлення ППР, пункт 287.9 - наслідки його порушення, а пункт 287.10 - граничний строк нарахування зобов`язання за попередні періоди.
Щодо правомірності нарахування позивачу земельного податку за 2025 рік суд враховує наступне.
Відповідно до пункту 281.3 статті 281 Податкового кодексу України від сплати земельного податку звільняються на період дії єдиного податку четвертої групи власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі за умови передачі відповідних земельних ділянок в оренду платнику єдиного податку четвертої групи.
Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права. Отже, визначена пунктом 281.3 статті 281 Податкового кодексу України умова застосування пільги вважається виконаною не раніше виникнення зареєстрованого права оренди платника єдиного податку четвертої групи.
Пунктом 284.2 статті 284 Податкового кодексу України передбачено, що якщо право на пільгу у платника виникає протягом року, він звільняється від сплати податку починаючи з місяця, що настає за місяцем, у якому виникло це право.
Оскільки право оренди ТОВ «СІМЕКС-АГРО» зареєстроване 23 та 26 травня 2025 року, пільга зі сплати земельного податку застосовується з червня 2025 року. До цього часу земельні ділянки перебували в оренді ТОВ «ВІМІС», яке не було платником єдиного податку четвертої групи. Тому нарахування земельного податку за січень-травень 2025 року є правомірним.
Суд також відхиляє твердження позивача про неможливість визначення податкового зобов`язання за 2025 рік до закінчення календарного року. Пункт 286.5 статті 286 Податкового кодексу України прямо зобов`язує контролюючий орган надсилати фізичній особі ППР за поточний рік до 1 липня цього року, а також передбачає проведення перерахунку й надсилання нового ППР у разі виявлення розбіжностей або зміни даних. Отже, закон не пов`язує визначення фізичній особі земельного податку з попереднім закінченням календарного року.
Надані ГУ ДПС розрахунки містять відомості про кадастрові номери, площі земельних ділянок, нормативну грошову оцінку, коефіцієнти індексації, ставку 1 відсоток та тривалість оподатковуваного періоду - 151 календарний день. Позивач фактів що свідчать про невірний розрахунок подотку суду не навів та не надав належних доказів неправильності хоча б одного із зазначених показників. Тому підстав для скасування податкових повідомлень-рішень від 31.07.2025 та 01.08.2025 за 2025 рік суд не встановив.
Надаючи оцінку позовним вимогам про скасування рішення ДПС України за результатами розгляду скарги, суд зазначає наступне.
Як уже зазначалось судом раніше, 30.04.2025 ГУ ДПС у Вінницькій області сформувало податкові повідомлення-рішення форми «Ф», якими позивачу визначено земельний податок з фізичних осіб щодо кожної із зазначених земельних ділянок за 2019-2025 роки. 
26.05.2025 позивач оскаржив податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку. Рішенням ДПС України від 04.06.2025 № 16150/6/99-99-00-06-01-02-06 строк розгляду скарги продовжено до 25.07.2025.
За результатами розгляду скарги ДПС України прийняла рішення від 25.07.2025 № 21489/6/99-00-06-01-02-06, яким скаргу задоволено частково: десять податкових повідомлень-рішень від 30.04.2025 за 2025 рік № 320223-2407-0228-UA05020290000092626, 320224-2407-0228-UA05020290000092626, 320225-2407-0228-UA05020290000092626, 320226-2407-0228-UA05020290000092626, 320227-2407-0228-UA05020290000092626, 320228-2407-0228-UA05020290000092626, 320229-2407-0228-UA05020290000092626, 320230-2407-0228-UA05020290000092626, 320231-2407-0228-UA05020290000092626, 320232-2407-0228-UA05020290000092626 скасовано з проведенням перерахунку, а податкові повідомлення-рішення за 2019-2024 роки залишено без змін.
Суд установив, що ДПС України розглянула скаргу позивача, навела нормативні та фактичні підстави прийнятого рішення, частково погодилася з доводами позивача щодо необхідності перерахунку земельного податку за 2025 рік та скасувала відповідні первинні ППР. Незгода позивача з результатом розгляду його доводів не свідчить про невмотивованість рішення.
Крім того, рішення контролюючого органу вищого рівня, прийняте за результатами розгляду скарги, саме по собі не визначає нового податкового обов`язку позивача та не створює для нього самостійних несприятливих юридичних наслідків. Предметом судової перевірки є первинні податкові повідомлення-рішення, якими визначено грошові зобов`язання.
Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 31.05.2019 у справі № 826/1023/16, від 11.06.2019 у справі № 826/45/18, від 24.06.2019 у справі № 826/11001/15, від 08.09.2020 у справі № 826/24880/15 та від 08.04.2021 у справі № 640/16779/19, згідно з якою рішення за результатами адміністративного оскарження не має самостійного юридичного значення для виникнення прав та обов`язків платника податків.
Отже, вимога про визнання протиправним та скасування рішення ДПС України від 25.07.2025 № 21489/6/99-00-06-01-02-06 задоволенню не підлягає.
Щодо позовних вимог про скасування податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу суд враховує наступне.
Відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Вихід за межі позовних вимог допускається, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що протиправність податкової вимоги від 06.08.2025 та рішення про опис майна у податкову заставу позивач пов`язує виключно з незаконністю податкових повідомлень-рішень, на підставі яких сформовано відповідну суму податкового боргу. Інших самостійних підстав для скасування цих рішень, зокрема щодо порушення порядку або строків їх прийняття, у позовній заяві не наведено.
Суд розглядає справу з огляду на предмет і підстави заявленого позову, зміст заперечень відповідачів та докази, подані учасниками справи. Встановлені обставини не свідчать про необхідність виходу за межі позовних вимог для ефективного захисту права, порушення якого з наведених позивачем підстав не підтвердилося.
Оскільки під час розгляду справи суд дійшов висновку про правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, визначені ними грошові зобов`язання не можуть вважатися незаконними з наведених позивачем підстав. Відтак похідні доводи позивача щодо протиправності податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу також є необґрунтованими, а підстави для їх скасування в межах заявлених позовних вимог та обставин, якими вони обґрунтовані, відсутні.
Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача.
Відповідачі надали документи та розрахунки, що підтверджують право власності позивача на земельні ділянки, їх нормативну грошову оцінку, застосовану ставку, статус орендарів, дати державної реєстрації права оренди ТОВ «СІМЕКС-АГРО», проведення перерахунку за 2025 рік та дотримання строку давності з урахуванням законодавчого зупинення його перебігу.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що відповідачами доведено правомірність оскаржуваних рішень у межах наведених позивачем підстав позову, а тому адміністративний позов задоволенню не підлягає.
Відповідно до статті 139 КАС України, з огляду на відмову в задоволенні позову, понесені позивачем витрати зі сплати судового збору розподілу не підлягають. 
Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:
У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )
Відповідач : Головне управління ДПС у Вінницькій області (Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, код ЄДРПОУ 44069150).
Відповідач: Державна податкова служба України ( Львівська площа, 8, м. Київ, код ЄДРПОУ 43005393).
Рішення суду сформовано : 10.09.2026.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна