Номер провадження: 22-ц/813/4764/26 
Справа № 522/26085/25
Головуючий у першій інстанції Чорнуха Ю. В.
Доповідач Карташов О. Ю.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2026 року          м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.

за участю секретаря судового засідання - Рудуман А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду 
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 11 грудня 2025 року
за заявою представника ОСОБА_2 – адвоката Бойко Наталії Іванівни про забезпечення позову у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 про визнання права користування та зобов`язання виконувати умови договору

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Історія справи

У листопаді 2025 року до суду першої інстанції надійшла позовна заява ОСОБА_2 , подана від його імені представником – адвокатом Бойко Наталею Іванівно, до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 про визнання права користування та зобов`язання виконувати умови договору.
Одночасно з позовною заявою представник позивача подала заяву про забезпечення позову, у якій просить заборонити ОСОБА_1 та/або за його дорученням іншим особам вчиняти дії щодо вселення та/або виселення будь-яких осіб з квартири АДРЕСА_1 , а також вчиняти дії щодо зміни, скасування (припинення) державної реєстрації (декларування) місця проживання будь-яких осіб в цій квартирі; заборонити ОСОБА_1 та/або за його дорученням іншим особам вчиняти дії щодо відключення/припинення постачання електроенергії, водопостачання, теплопостачання, водовідведення квартири АДРЕСА_1 .
Заява обґрунтована тим, що позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 про визнання права користування та зобов`язання виконувати умови договору. Вимоги позивача адресовані новому власнику квартири, яка знаходиться в оренді у позивача більше 15 років. Заявник зазначає, що будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватися в судовому порядку. Відповідач ігнорує право позивача на користування квартирою, з 14.10.2025 за ініціативи відповідача було припинено постачання електричної енергії в орендованій квартирі. Відключення від електроенергії квартири, що здійснюється новим власником нерухомості, робить помешкання непридатним для проживання. Право на вселення у квартиру, державна реєстрація місця проживання, забезпечення квартири постачанням електроенергії, водопостачанням, теплопостачанням, водовідведенням витікають із права користування житловим приміщенням.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 11 грудня 2025 року заяву, подану представником ОСОБА_2 – адвокатом Бойко Наталею Іванівною про забезпечення позову у справі за позовною заявою ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 , про визнання права користування та зобов`язання виконувати умови договору – задоволено частково.
Вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_1 вчиняти дії щодо відключення/припинення постачання електроенергії, водопостачання, теплопостачання, водовідведення квартири АДРЕСА_1 .
У задоволенні інших вимог заяви про забезпечення позову – відмовлено.

Ухвала суду про часткове задоволення заяви про забезпечення вмотивована тим, що тільки вимога про щодо заборонити ОСОБА_1 та/або за його дорученням іншим особам вчиняти дії щодо відключення/припинення постачання електроенергії, водопостачання, теплопостачання, водовідведення квартири АДРЕСА_1 , знайшла своє підтвердження під час розгляду, оскільки відключення житлового приміщення від електропостачання, водопостачання, теплопостачання, водовідведення призведе до того, що воно не буде відповідати вимогам житлового приміщення, встановлені чинним законодавством. Інші вимоги, не знайшли свого підтвердження, є необґрунтованими та недоведеними. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу повністю, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що між ним та ОСОБА_4 немає ніякого спору, є лише нахабне відношення ОСОБА_5 і його сімейства до Закону, до нього і намагання всіх перехитрити. Зауважується, що діями ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 мені завдано значної шкоди, ці особи самоправно займають квартиру, чим створюють перешкоди мені використовувати власне житло та порушують мої права як власника. В діях ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 вбачаються ознаки кримінального правопорушення передбаченого ст.356 Кримінального кодексу України, а тому написано звернення про вчинене кримінальне правопорушення до ВП №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області, і за даним фактом сектором дізнання ВП №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №12021163500002221 від 01.10.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України.
Крім того, скаржником наголошується на тому, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, а тому він в праві вчиняти будь-які дії щодо свого майна, в тому числі відключати постачання електроенергії, водопостачання, теплопостачання.
Також, скаржником акцентується увага на тому, що третьою особою - ОСОБА_8 оскаржувались торги, на яких він придбав квартиру. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27.09.2023 в цивільній справі №522/12157/21 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_8 до мене, Державного підприємства «СЕТАМ» Міністерства юстиції України, приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет позову ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього Альджу Рене, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Червинська Ніла Євгенівна, Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання недійсними електронних торгів. Постановою Одеського апеляційного суду від 23.10.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_9 залишено без задоволення, а рішення Приморського районного суду м.Одеси від 27.09.2023 без змін.
І з огляду на викладене, скаржник наголошує, що рішення Приморського районного суду м.Одеси від 27.09.2023 набрало законної сили, тому ні ОСОБА_9 , ні ОСОБА_2 не мають ніяких прав на належну йому квартиру.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

Учасники справи не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

Учасники справи до апеляційного суду не з`явилися, були повідомлені належним чином, клопотань про проведення розгляду справи в режимі відеоконференції не заявляли.
Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні, а явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, час знаходження справи на розгляді апеляційного суду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому її розгляді, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників які не з`явились.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

У листопаді 2025 року до суду першої інстанції надійшла позовна заява ОСОБА_2 , подана від його імені представником – адвокатом Бойко Наталею Іванівно, до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 про визнання права користування та зобов`язання виконувати умови договору.
Одночасно з позовною заявою представник позивача подала заяву про забезпечення позову, у якій просить заборонити ОСОБА_1 та/або за його дорученням іншим особам вчиняти дії щодо вселення та/або виселення будь-яких осіб з квартири АДРЕСА_1 , а також вчиняти дії щодо зміни, скасування (припинення) державної реєстрації (декларування) місця проживання будь-яких осіб в цій квартирі; заборонити ОСОБА_1 та/або за його дорученням іншим особам вчиняти дії щодо відключення/припинення постачання електроенергії, водопостачання, теплопостачання, водовідведення квартири АДРЕСА_1 .

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову (пункт 3 частини першої статті 151 ЦПК України).
Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.
У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.
При цьому, вид забезпечення позову має бути співмірним із заявленими позивачем вимогами.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має пересвідчитися, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.
Інститут забезпечення позову є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Такі висновки зроблені і Великою Палатою Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) зазначено, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) виснувала, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.
При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Як вбачається з наданих матеріалів, між сторонами дійсно існує спір.
І суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню в частині заборони відповідачу вчиняти дії щодо відключення/припинення постачання електроенергії, водопостачання, теплопостачання, водовідведення квартири АДРЕСА_1 , оскільки невжиття заходів забезпечення позову у виді відключення за ініціативою відповідача електроенергії, водопостачання, теплопостачання, водовідведення може призвести до ускладнення або унеможливлення виконання ймовірного рішення суду у справі.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 50 Житлового кодексу України жиле приміщення, що надається громадянам для проживання, має бути благоустроєним стосовно до умов даного населеного пункту, відповідати встановленим санітарним і технічних вимогам, а відключення житлового приміщення від електропостачання, водопостачання, теплопостачання, водовідведення призведе до того, що воно не буде відповідати вимогам до житлового приміщення, встановленим чинним законодавством.
Також, колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції, щодо відмови в частині вимог заяви про забезпечення позову, а саме: вимоги застосування заходу забезпечення позову у виді заборони відповідачу та/або за його дорученням іншим особам вчиняти дії щодо вселення будь-яких осіб до квартири АДРЕСА_1 , заборони вчиняти дії щодо зміни, скасування (припинення) державної реєстрації (декларування) місця проживання будь-яких осіб в цій квартирі, оскільки вони є непропорційним втручанням у право власності та не адекватним заявленим позовним вимогам; вимоги про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу та/або за його дорученням іншим особам вчиняти дії щодо виселення будь-яких осіб з квартири, оскільки заявник не додав до заяви про забезпечення позову будь-яких доказів того, що відповідні дії будуть вживатись відповідачем, і взагалі вимога про заборону вчинення «будь-яких дій» є занадто абстрактною та не відповідає обраному позивачем способу захисту права; вимоги, щодо виселення, оскільки вона не відповідає завданням забезпечення позову та фактично спрямована на вирішення спору по суті.
Загалом наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновкам суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що підлягають встановленню під час розгляду справи по суті, а не як при розгляді заяви про забезпечення позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
У контексті вказаної практики колегія суддів вважає вищенаведене обґрунтування цієї постанови достатнім, а висновки суду першої інстанції визнає більш логічно обґрунтованими та послідовними, аніж аргументи апеляційної скарги заявника.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
З огляду вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 11 грудня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає чинності з дня її проголошення.
Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.А. Коновалова

В.В. Кострицький