Справа № 333/3241/26
2/333/3418/26

РІШЕННЯ
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 вересня 2026 року        м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого - судді Ковальової Ю.В., секретар судового засідання – Березовська Д.Д.,
розглянувши у відкритому засіданні в порядку спрощеного судового провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:
І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2003437135 від 18.09.2013 в розмірі 78874,52 грн. та судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог представником позивача зазначено, що 18.09.2013 року між АТ «ОТП БАНК» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 2003437135, з наданням кредитних коштів. 15.03.2024 р. між АТ «ОТП БАНК» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС» відповідно до чинного законодавства України, укладений Договір факторингу № 15/03/24, відповідно до якого відбулося відступлення права вимоги за Кредитним договором № 2003437135 від 18.09.2013 року. Згідно Договору факторингу сума боргу перед Новим кредитором є обґрунтованою та документально підтвердженою, що становить 78874,52 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 46717,6 грн.; заборгованість за відсотками становить 32 156,92 грн.; заборгованість за штрафними санкціями та комісіями становить 0 грн.; заборгованість за пенею становить 0 грн.
Вважаючи свої права порушеними, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь вказану суму заборгованості, а також судові витрати, з яких 2662.40 грн. судовий збір та 7000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.
Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 31.03.2026 року відкрито провадження по справі, ухвалено про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, учасникам справи встановлено строк для подачі заяв по суті справи.
ІІІ. ЗАЯВИ ПО СУТІ СПРАВИ.
11.05.2026 року через підсистему «Електронний суд» від представник відповідача – адвоката Александрова О.О. надійшов відзив на позову заяву. Відповідно до якого зазначає, що вважає позовну заяву необґрунтованою та відповідно такою, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне. І. Щодо кредитного договору. Позивач в позовній заяві зазначає підставою стягнення боргу – «Кредитний договір № 2003437135 від 18.09.2013», укладений між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ОТП БАНК» та ОСОБА_1 . Проте, в додатках до позовної заяви відсутній Кредитний договір № 2003437135 від 18.09.2013 (наявний лише Договір про надання споживчого кредиту № 2003437135 від 13.04.2013). Позивач в позові зазначає, що: 15.03.2024р. між АТ «ОТП БАНК» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС» укладений Договір факторингу №15/03/24, відповідно до якого відбулося відступлення права вимоги за Кредитним договором № 2003437135 від 18.09.2013 року. В договорі факторингу та в додатках до нього відсутні будь-які згадування про Договір про надання споживчого кредиту № 2003437135 від 13.04.2013 Отже, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» не набуло прав кредитора за Договором про надання споживчого кредиту № 2003437135 від 13.04.2013. Відповідач не погоджується з сумами зазначеними в розрахунку та вважає їх надуманими. В наданому розрахунку позивач не визначає період (кількість днів) за який здійснено нарахування процентів. Отже, стягнення процентів за користування кредитними коштами є безпідставним. Доданий розрахунок заборгованості, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на стягненні якої наполягає позивач. Позивач вважає, що заборгованість по процентам (відсоткам) складає 0,00 грн.
Вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, ч. 1,2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Щодо строку позовної давності. Відповідно до п.1. Договору про надання споживчого кредиту № 2003437135 від 13.04.2013 строк кредиту складає 5 місяців. Відповідно до п.1.3.1. Договору про надання споживчого кредиту – датою надання кредиту є «13» квітня 2013 року. Відповідно до 1.4.1. Договору про надання споживчого кредиту - позичальник (відповідач) зобов`язаний повністю повернути Банку суму отриманого Кредиту та виконати всі інші зобов`язання встановлені Договором не пізніше «13» вересня 2013 року. Позивач надає розрахунок боргу починаючі з 13.03.2013р. Беручи до уваги вимоги ст. 256 ЦК України позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Таким чином відлік строку позовної давності почався з 13.09.2013 та закінчився 12.09.2016. Отже вважає, що Позивачем пропущено строки позовної давності.
Щодо зменшення судових витрат позивача. Позивачем було заявлено вимогу про стягнення з відповідачів витрат з надання правничої допомоги в розмірі 7000,00 грн. Відповідач вважає вказану суму витрат завищеною, оскільки справа є нескладною, шаблонною, справа розглядається в спрощеному позовному провадженні. В разі якщо судом буде вирішено стягнути з відповідача на користь позивача витрати з надання правничої допомоги, відповідач просить суд зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, яка підлягає стягненню з відповідача.
20.05.2026 року через підсистему «Електронний суд» від представник позивача надійшла відповідь на відзив. В якій зазначено, що 13.04.2013 між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ОТП БАНК» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 2003437135, відповідно до якого відповідач отримав два види кредиту, а саме: споживчий кредит на придбання товару в розмірі 441,00 грн зі строком повернення до 13.09.2013, зі встановленою процентною ставкою 0.01% (п. 1.1 Договору), а також кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії до карткового рахунку в розмірі 1 000,00 грн строком на 3 роки (пп. 2.2.2, 2.4, 2.5 Договору), що свідчить про укладення між сторонами договору, який містить елементи договору споживчого кредитування та договору про встановлення кредитної лінії до карткового рахунку. Зазначений договір підписаний відповідачем власноручно, що підтверджує його волевиявлення на укладення відповідного правочину. 
На підтвердження виконання Первісним кредитором вимог п. 1.2.2 Договору щодо оплати товару на користь Продавця 1 - фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 - позивачем до позовної заяви додано копію накладної від 13.04.2013, копію товарного чеку від 13.04.2013 та копію специфікації до кредитного договору від 13.04.2013 на суму 441,00 грн, що у своїй сукупності підтверджує факт придбання відповідачем товару за рахунок кредитних коштів та свідчить про належне виконання первісним кредитором своїх зобов`язань за Договором.
Згідно з наданими позивачем до суду розрахунком заборгованості за договором № 2003437135 від 18.09.2013 та випискою з рахунка приватного клієнта № 2003437135 за період з 18.09.2013* по 15.03.2024 вбачається, що відповідач активно користувалася кредитними коштами, здійснювала оплату товарів і послуг, знімала готівкові кошти та періодично вносила платежі на погашення заборгованості, знімала готівкові кошти та періодично вносила платежі на погашення заборгованості, тобто ОСОБА_1 фактично виконувала умови укладеного кредитного договору.
Розрахунок заборгованості за договором № 2003437135 від 18.09.2013 та виписка з рахунка приватного клієнта № 2003437135 за період з 18.09.2013* по 15.03.2024 відповідають вимогам до первинних документів, а відтак є належними та допустимими доказами у справі щодо обґрунтованості позовних вимог про стягнення заборгованості у розмірі 78 874,52 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 46 717,60грн; заборгованість за відсотками – 32 156,32 грн, яка виникла як на підставі п. 1.1. Договору, яким передбачено видачу кредитних коштів на придбання товару та послуг, так і на підставі пп. 2.2.2, 2.4, 2.5 Договору, якими передбачено встановлення позичальнику відновлювальної кредитної лінії.
Договір про надання споживчого кредиту № 2003437135 фактично укладено 13.04.2013, при цьому в день його укладення відповідачем було використано частину кредитних коштів на придбання товарів та послуг, тоді як користування кредитними коштами, наданими в межах кредитної лінії, розпочалося з 18.09.2013, що підтверджується розрахунком заборгованості № 2003437135 від 18.09.2013 та випискою з рахунка приватного клієнта № 2003437135 за період з 18.09.2013* по 15.03.2024, у зв`язку з чим у позовній заяві обґрунтовано зазначено датою видачі кредитних коштів за вказаним кредитним договором 18.09.2013 як дату початку відображення внутрішньобанківських операцій за рахунком з дати видачі кредитного договору.
Відповідач після укладення кредитного договору користувався кредитними коштами, здійснював операції за картковим рахунком та частково погашав заборгованість, що підтверджується випискою з рахунку та розрахунком заборгованості, наданими позивачем. При цьому перебіг позовної давності у спірних правовідносинах пов`язується саме з моментом припинення належного виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо погашення заборгованості, а не з датою укладення кредитного договору. З наданих позивачем доказів убачається, що відповідач здійснював платежі на погашення заборгованості, у тому числі після 2013 року, а припинення регулярного погашення заборгованості відбулося у 2022 році, у зв`язку з чим право позивача на звернення до суду виникло саме після порушення відповідачем зобов`язань щодо належного погашення кредитної заборгованості. Крім того, пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що під час дії карантину, запровадженого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема, статтею 257 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 на території України було запроваджено карантин, який діяв до 30.06.2023 включно відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651. Також пунктом 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (у редакції, чинній до 04.09.2025) було передбачено продовження строків, визначених статтями 257–259 ЦК України, на строк дії воєнного стану в Україні. Указом Президента України № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діяв станом на момент звернення позивача до суду з даним позовом. Отже, з урахуванням продовження перебігу позовної давності на період дії карантину та воєнного стану, а також з огляду на дату припинення належного виконання Документ сформований в системі «Електронний суд» 20.05.2026 8 відповідачем кредитних зобов`язань, строк позовної давності на момент звернення позивача до суду не сплив. 
Таким чином, доводи представника відповідача щодо застосування наслідків спливу позовної давності є безпідставними та не підлягають задоволенню.
У судове засідання представник позивача не з`явився, однак у відповіді на відзив міститься вимога про розгляд справи за відсутності представника позивача за наявними у справі матеріалами. Просить суд задовольнити у повному обсязі позовні вимоги.
У судове засідання відповідач та її представник не з`явились, однак у відзиві міститься вимога про розгляд справи без їх участі, просить відмовити у задоволені позовних вимог з підстав зазначених у відзиві. 
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
ІY. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН.
13.04.2013 між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ОТП БАНК» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 2003437135, відповідно до якого відповідач отримав два види кредиту, а саме: 
- споживчий кредит на придбання товару в розмірі 441,00 грн зі строком повернення до 13.09.2013, зі встановленою процентною ставкою 0.01% (п. 1.1 Договору), 
- кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії до карткового рахунку в розмірі 1 000,00 грн строком на 3 роки (пп. 2.2.2, 2.4, 2.5 Договору), що свідчить про укладення між сторонами договору, який містить елементи договору споживчого кредитування та договору про встановлення кредитної лінії до карткового рахунку. 
Зазначений договір підписаний ОСОБА_1 власноручно, що підтверджує її волевиявлення на укладення відповідного правочину. 
Згідно п. 1.2.1. Договору для придбання Товару та послуг Кредитор надає Позичальнику споживчий Кредит у відповідності до умов Кредитного договору та Правил кредитування, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом, інші Платежі, визначені даним Кредитним договором та Додатком № 1 «Графік платежів», що є його невід`ємною частиною, а також виконувати умови Кредитного договору. 
Відповідно до п. 1.2.2. Договору з метою контролю за цільовим використанням Кредиту, кредитор перераховує визначену пунктом 1.1 цього Договору частину суми Кредиту на користь Продавця 1 в рахунок оплати Товару та Продавця 2 в рахунок оплати Послуг. 
Отже, на підтвердження виконання Первісним кредитором вимог п. 1.2.2 Договору щодо оплати товару на користь Продавця 1 - фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 –надано копію накладної від 13.04.2013, копію товарного чеку від 13.04.2013 та копію специфікації до кредитного договору від 13.04.2013 на суму 441,00 грн, що у своїй сукупності підтверджує факт придбання ОСОБА_1 товару за рахунок кредитних коштів та свідчить про належне виконання первісним кредитором своїх зобов`язань за Договором.
Згідно п. 2.1. Договору цим Банк та позичальник підтверджують факт укладення між ними Договору про видачу та обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток (приватних) на підставі Правил користування кредитною карткою MasterCard Standard, що розміщенні на Інтернет сайті Банку (www.otpbank.com.ua) (надалі – «Правила») та на умовах викладених в цьому розділі (надалі - «Угода»). 
Відповідно до п. 2.2.2. Договору за умови належного виконання Позичальником умов Кредитного договору та прийняття Банком позитивного рішення щодо надання Держателю кредиту, Банк в порядку передбаченому Угодою надає Позичальнику кредит шляхом встановлення відновлювальної Кредитної лінії до Карткового рахунку у розмірі, що передбачений Угодою, а Позичальник приймає Кредит і зобов`язується повернути суму отриманого Кредиту на умовах , в строки та порядку, що передбачені Угодою. 
Пунктом 2.3. Договору визначено, що отримання, обслуговування та погашення Кредиту Позичальником відбувається через Картковий рахунок. 
Згідно п. 2.9. Договору за користування Кредитом, в тому числі Простроченим Кредитом та Овердрафтом, Банк нараховує проценти розмірі встановленому Тарифами Банку та на дату укладення Угоди розмір процентів становить 2,49 відсотків на місяць по операціях розрахунків карткою за товари та послуги в мережі Інтернет та 3,49 відсотків на місяць, по операціях зняття готівки в банкоматах та пунктах видачі готівки. У разі виникнення несанкціонованого овердрафту відсотки нараховуються від суми заборгованості 0,15 відсотків за день. 
Відповідно до п. 2.9.1. Договору за користування Кредитом, наданим Держателю протягом Розрахункового циклу, Держателю встановлюється Пільговий період користування Кредитом. Тривалість Пільгового періоду визначається Правилами, а процентна ставка впродовж Пільгового періоду становить 0,01 відсотків річних. 
Пунктом 2.10. Договору визначено, що за здійснення розрахункового обслуговування у відповідності до умов Угоди та цього Договору Банк стягує плату в розмірі, передбаченому Тарифами Банку.
15.03.2024 р. між АТ «ОТП БАНК» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС» відповідно до чинного законодавства України, укладений Договір факторингу № 15/03/24, відповідно до якого відбулося відступлення права вимоги за Кредитним договором № 2003437135.
Згідно з наданим ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» розрахунком заборгованості за договором № 2003437135 від 18.09.2013 та випискою з рахунка приватного клієнта № 2003437135 за період з 18.09.2013 по 15.03.2024 вбачається, що ОСОБА_1 активно користувалася кредитними коштами, здійснювала оплату товарів і послуг, знімала готівкові кошти та періодично вносила платежі на погашення заборгованості, знімала готівкові кошти та періодично вносила платежі на погашення заборгованості, тобто ОСОБА_1 фактично виконувала умови укладеного кредитного договору.
Як вбачається із розрахунку заборгованості ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» станом на дату відступлення вимоги, за кредитним договором № 2003437135 ОСОБА_1 має заборгованість у сумі становить 78874,52 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту - 46717,6 грн.; заборгованість за відсотками - 32 156,92 грн.; заборгованість за штрафними санкціями та комісіями - 0 грн.; заборгованість за пенею - 0 грн.
ІV. МОТИВИ СУДУ ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно із ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Ст. 623 ЦК України визначено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Ч. 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою.
Ст. 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до ст. 1084 ЦК України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Якщо відступлення права грошової вимоги факторові здійснюється з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, фактор зобов`язаний надати клієнтові звіт і передати суму, що перевищує суму боргу клієнта, який забезпечений відступленням права грошової вимоги, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Враховуючи, що відповідач належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором кредиту, укладеним між ним та АТ « ОТП БАНК», не виконала, позивач, який отримав право вимоги до відповідача за договором факторингу, внаслідок такого порушення позбавлений можливості отримати кредитні кошти та відсотки, на що він розраховував при укладенні договору, а тому суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення заборгованості за кредитними договором необхідно задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 78874,52 гривень.
Відповідач та її представник жодним чином не спростували розмір наявної заборгованості та не надали будь-яких заперечень щодо факту отримання і користування кредитними коштами, також не будо надано контррозрахунку.
Щодо клопотання про застосування строків позовної давності.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність — це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. 
Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. 
Частиною першою статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. 
За змістом статті 261 ЦК України початок перебігу позовної давності пов`язується з моментом виникнення у кредитора права на звернення до суду за захистом порушеного права. 
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 у справі № 6-116цс13. 
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 після укладення кредитного договору користувалась кредитними коштами, здійснювала операції за картковим рахунком та частково погашала заборгованість.
При цьому перебіг позовної давності у спірних правовідносинах пов`язується саме з моментом припинення належного виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо погашення заборгованості, а не з датою укладення кредитного договору.
ОСОБА_1 здійснювала платежі на погашення заборгованості, у тому числі після 2013 року, а припинення регулярного погашення заборгованості відбулося у 2022 році, у зв`язку з чим право позивача на звернення до суду виникло саме після порушення відповідачем зобов`язань щодо належного погашення кредитної заборгованості.
Пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що під час дії карантину, запровадженого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема, статтею 257 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 на території України було запроваджено карантин, який діяв до 30.06.2023 включно відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651. 
Також пунктом 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (у редакції, чинній до 04.09.2025) було передбачено продовження строків, визначених статтями 257–259 ЦК України, на строк дії воєнного стану в Україні. 
Указом Президента України № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діяв станом на момент звернення позивача до суду з даним позовом. Отже, з урахуванням продовження перебігу позовної давності на період дії карантину та воєнного стану, а також з огляду на дату припинення належного виконання відповідачем кредитних зобов`язань, строк позовної давності на момент звернення позивача до суду не сплив. 
Таким чином, доводи представника відповідача щодо застосування наслідків спливу позовної давності є безпідставними та не підлягають задоволенню.
Що стосується витрат на правничу допомогу слід зазначити наступне.
Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.
Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Така правова позиція узгоджується із постановою ВС від 13.01.2021 по справі № 596/2305/18.
Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.
Тобто у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України.
Подібні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інші проти України", від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" суд виходив із того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодуванню підлягають лише витрати, які мають розумний розмір.
Враховуючи вищенаведене, оцінюючи характер правової допомоги у цій справі щодо змісту виконаних робіт, витраченому адвокатом часу, обсягу наданих послуг та значенню справи, приймаючи до уваги заяву відповідача щодо зменшення витрат на правову допомогу суд дійшов висновку, що заявлені позивачем витрати на правничу допомогу підлягають зменшенню до 3000 грн.
Враховуючи, що позовні вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» задоволено, у відповідності до вимог ч.1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені позивачем витрати на сплату судового збору в розмірі 2662,40 грн..
Керуючись ст.ст. 526, 527, 530, 610, 612, 625, 634, 1048-1050, 1054, 1055, 1056-1, 1077, 1084 ЦК України, ст.ст. 280-282, 354 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за Кредитним договором № 2003437135 року у загальному розмірі 78 874 /сімдесят вісім тисяч вісімсот сімдесят чотири/ гривні 52 копійок, яка складається з: суми заборгованості тілом кредиту – 46 717,60 грн., суми заборгованості за відсотками - 32 156,92 грн.; а також судовий збір в розмірі 2662 /дві тисячі шістсот шістдесят дві/ гривні 40 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 / три тисячі/ гривень 00 копійок.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі в 30-денний строк апеляційної скарги.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», адреса: вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, м. Київ, 04112, ЄДРПОУ 42649746.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

СУДДЯ:        Ю.В. Ковальова