З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03.08.2026 | Справа №607/25035/25 Провадження №2/607/2586/2026

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:
головуючого – судді – Якімця Т.І.,
за участю секретаря судового засідання – Трембач С.О.,
без участі сторін,
під час розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі за правилами спрощеного позовного провадження цивільної справи за позовною заявою Комунального підприємства теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, постачання теплової енергії

У С Т А Н О В И В :

І. Описова частина
1. Стислий зміст позовної заяви
Комунальне підприємство теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради (далі – «Тернопільміськтеплокомуненерго») звернулося до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, постачання теплової енергії.
В обґрунтування позовних вимог «Тернопільміськтеплокомуненерго» зазначило, що воно здійснює забезпечення тепловою енергією житла за адресою: 
АДРЕСА_1 , яке займає ОСОБА_2 разом з сім`єю. Позивач вказує, що відповідачі, відповідно до пункту 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII (далі – Закон № 2189), зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства. Утім, не виконали цих обов`язків, внаслідок чого за період
з 01 січня 2022 року до 01 вересня 2025 року заборгували підприємству 72 586,21 грн за послуги з постачання теплової енергії.
Позивач зазначив, що сальдо у розмірі 9 590,55 грн, яке відображене у виписці з особового рахунку як залишок заборгованості станом на 01 січня 2022 року, є заборгованістю за попередній період, не включене до суми позовних вимог та не пред`являється до стягнення.
У частині строків позовної давності позивач звертає увагу суду на те, що такий строк не пропущений, оскільки відповідно до виписки з особового рахунку за вказаною адресою здійснювалася оплата без призначення платежу, що свідчить про переривання перебігу позовної давності (частина перша статті 264 Цивільного кодексу України; далі – ЦК України). Крім того, позивач посилається на приписи пункту 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені у тому числі статтею 257 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину, а також на пункт 19 цього ж розділу, яким передбачено зупинення перебігу позовної давності на строк дії воєнного стану в Україні.
Крім того, у позовній заяві зазначено, що з 01 грудня 2021 року у місті, відповідно до Закону № 2189 та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії» від 21 серпня 2019 року № 830, вступили в дію нові договірні відносини між споживачами послуг з постачання теплової енергії та надавачем послуг. На цей час чинним є публічний договір приєднання, що діє з 01 грудня 2021 року та оприлюднений на сайті Комунального підприємства. Нарахування за послуги з постачання теплової енергії проводиться згідно з тарифами, встановленими рішеннями виконавчого комітету Тернопільської міської ради: «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води» від 05 листопада 2018 року № 827, «Про встановлення тарифів на теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії та гарячої води» від 01 грудня 2021 року № 1105 та від 28 вересня 2023 року № 1165.
Добровільно погасити борг відповідачі відмовлялися, а тому сума боргу підлягає стягненню у судовому порядку.
2. Стислий зміст відзиву, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив
Відповідачі – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 – своїм правом на відзив, що передбачене статтею 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України), не скористалися.
3. Процесуальні дії та хронологія руху справи в суді
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 грудня 2025 року відкрито провадження у цій цивільній справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, однак представником було подано заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивача, у якій також було зазначено про підтримання позовних вимог.
Відповідачі у судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином.
Статтею 128 ЦПК України унормовано особливості виклику учасників справи у судове засідання судовими повістками про виклик. Верховний Суд, аналізуючи приписи пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України, зазначив, що відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судової повістки цій особі, отже, наведена норма права дає підстави вважати, що врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження (постанова від 30 листопада 2022 року, справа № 760/25978/13-ц).
Згідно з частиною четвертою статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Тож суд вважає за можливе проведення судового засідання за відсутності учасників справи, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення.
Такий висновок суду кореспондує з висновком Верховного Суду, який полягає у тому, що у випадку якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (постанова від 01 жовтня 2020 року, справа № 361/8331/18).
Відтак, суд вважає, що відповідачі про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, а тому, відповідно до статті 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення.
Крім того, суд зазначає, що у зв`язку з неявкою учасників справи, беручи до уваги приписи частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд встановив такі обставини справи.
ІІ. Мотивувальна частина
1. Фактичні обставини встановлені судом.
Як вбачається із довідки про осіб, зареєстрованих за адресою: 
АДРЕСА_1 , за період з 05 вересня 2022 року по 05 вересня 2025 року, за цією адресою зареєстровані: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 3).
Позивач долучив скріншот із сайту «Тернопільміськтеплокомуненерго», в якому міститься повідомлення для споживачів про те, що з 01 грудня 2021 року вступають у дію типові публічні договори про надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води (а.с. 10). 
Відповідно до пункту 1 типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії від 31 жовтня 2021 року, цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення індивідуальному споживачу; цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України (а.с. 11, 12).
Упродовж 2021 – 2025 років були складені акти про запуск системи опалення в роботу в опалювальні періоди за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 4, 5).
02 вересня 2025 року позивачем складено повідомлення № 1850/17/217 про наявність станом на 01 вересня 2025 року заборгованості у розмірі 72 586,21 грн за послуги з постачання теплової енергії та необхідність сплатити зазначену заборгованість упродовж
15 днів (а.с. 9).
Згідно з випискою з особового рахунку про заборгованість за послуги з постачання теплової енергії ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , особовий рахунок: НОМЕР_1 ) від 05 вересня 2025 року, за період з 01 січня 2022 року до 01 вересня 2025 року нараховано 73 912,97 грн. При цьому залишок заборгованості, що існував станом на 01 січня 2022 року, становив 9 590,55 грн, а сплачена споживачем за період з 01 січня 2022 року до 01 вересня 2025 року оплата без призначення платежу в загальній сумі 10 917,31 грн зарахована в рахунок погашення саме цього залишку. Таким чином, до стягнення визначено 72 586,21 грн (а.с. 6, 7).
У довідці про оплату по особовому рахунку НОМЕР_1 від 05 вересня 2025 року деталізовано платежі на суму 10 917,31 грн, здійснені через банк без призначення платежу за період з червня 2022 року по листопад 2024 року (а.с. 8).
2. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.
Суд встановив, що відносини, які виникли між сторонами цього спору, пов`язані з наданням послуг з централізованого опалення та теплової енергії, що регулюються ЦК України, Законом № 2189, Законом України «Про теплопостачання» від 02 червня
2005 року № 2633-IV, іншими нормативними актами України.
Стаття 1 Закону № 2189 визначає, що житлово-комунальні послуги – результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Так, учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є:
1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг (частина перша статті 6 Закону № 2189).
Відповідно до статей 7 та 8 Закону № 2189 виконавець зобов`язаний, зокрема, забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, а споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 9 Закону № 2189, якою передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (частина перша).
Частиною третьою статті 9 Закону № 2189 визначено, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Оскільки за адресою: АДРЕСА_1 , на момент виникнення спірних правовідносин зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , які є відповідачами у цій справі, вони несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати спожитих житлово-комунальних послуг.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 Закону № 2189 індивідуальний споживач – фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Згідно із статтями 322, 360 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (стаття 317 ЦК України).
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до статей 610, 611
ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом.
Власник квартири зобов`язаний нести витрати з її утримання, у тому числі оплачувати комунальні послуги, незалежно від того, проживає він у належній йому квартирі чи ні, якщо він в установленому порядку не відмовився від надання таких послуг (постанова Верховного Суду від 02 квітня 2020 року у справі № 757/29813/17-ц).
При цьому суд виходить із того, що квартира, в якій зареєстровані відповідачі, розташована у багатоквартирному будинку та підключена до єдиної мережі централізованого опалення, безперебійну роботу й обслуговування якої забезпечує позивач. У спірний період відповідні послуги надавалися та фактично споживалися, а відповідачі не зверталися зі скаргами щодо їх неналежної якості чи відсутності. Факт отримання зазначених послуг відповідачами не спростовано. Крім того, відсутні докази того, що у квартирі відсутнє або відключене у встановленому порядку централізоване опалення чи що не здійснюється постачання теплової енергії. За спожиті послуги позивачем здійснювалося помісячне нарахування відповідно до особового рахунку, однак відповідачі оплату проводили лише частково.
Верховний Суд України у постанові від 20 квітня 2016 року (справа № 6-2951цс15) виходив з того, що споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а сама по собі відсутність договору про надання таких послуг не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати.
Схожий висновок міститься і у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року (справа № 210/5796/16-ц), у якому зазначено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги. 
За загальними умовами виконання зобов`язань, встановлених статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У зв`язку з цим Конституційний Суд України зазначив, що одним із загальновизнаних принципів міжнародного права є «pacta sunt servanda» (договорів слід додержувати); цей принцип входить і до системи цивільного права, зокрема він міститься в тих статтях Кодексу, які встановлюють, що зобов`язання має бути виконане належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що їх звичайно виставлено (частина перша статті 526); договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629) (абзац четвертий пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 червня 2022 року № 6-р(II)/2022).
Згідно з приписами частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до положень частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Судом встановлено, що позивач здійснював забезпечення помешкання відповідачів послугою з постачання теплової енергії у період з 01 січня 2022 року по 01 вересня 2025 року.
Відповідачі частково вносили оплату за спожиту послугу, проте не у повному обсязі, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, про що свідчить виписка з особового рахунку про заборгованість ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , особовий рахунок: НОМЕР_1 ) від 05 вересня 2025 року.
Суд погоджується з доводами позивача про те, що строк позовної давності не пропущений, оскільки його перебіг переривався здійсненням відповідачами оплат, а також був продовжений та зупинений відповідно до пунктів 12 та 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Жодних доказів на спростування наведених у позові обставин, зокрема щодо ненадання або неналежного надання послуги «Тернопільміськтеплокомуненерго», відчуження житла за адресою: АДРЕСА_1 , відповідачі суду не надали.
ІІІ. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви
Враховуючи вищенаведене, суд констатує наявність порушення відповідачами прав позивача, які підлягають захисту шляхом солідарного стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії в сумі
72 586,21 грн.
Відповідно до частин першої та пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову – на відповідача.
При зверненні до суду з вказаним позовом позивачем були понесені судові витрати у сумі 3 028 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи платіжною інструкцією
№ 2536 від 24 жовтня 2025 року (а.с. 14).
Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі, то відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені «Тернопільміськтеплокомуненерго» при зверненні до суду судові витрати у вищевказаному розмірі.
Одночасно суд роз`яснює, що відповідно до вимог статті 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 76 – 78, 141, 223, 244, 247, 258 – 268, 273, 274,
280 – 289, 352 – 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Позов Комунального підприємства теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, постачання теплової енергії – задовольнити.
2. Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради заборгованість за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 72 586 (сімдесят дві тисячі п`ятсот вісімдесят шість) гривень 21 копійка.
3. Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради сплачений судовий збір у розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) гривень у рівних частках з кожного.
4. Копію заочного рішення суду надіслати відповідачам.
5. Відповідач має право подати до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області заяву про перегляд заочного рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
6. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
7. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин.
8. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем у загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду. У такому випадку строк на апеляційне оскарження починає обчислюватися з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
9. Позивач має право оскаржити заочне рішення суду в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
10. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст судового рішення складено і підписано 03 серпня 2026 року.

Відомості про учасників справи:
Позивач: Комунальне підприємство теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради, код ЄДРПОУ: 14034534, адреса місцезнаходження: вул. Івана Франка, 16, м. Тернопіль.
Відповідачі:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Головуючий суддя | Т. І. Якімець