ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
(додаткове)
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2026 року 	м. Харків	Справа № 922/1673/26 	

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Хотенця П.В.

розглянувши заяву (вхідний №17810 від 21 липня 2026 року) Товариства з обмеженою відповідальністю "ГОЛДСНАБ" про відшкодування витрат на правничу допомогу по справі 
за позовом 	Товариства з обмеженою відповідальністю "ГОЛДСНАБ", м. Запоріжжя 	
до 	Товариства з обмеженою відповідальністю "ІМЕКС МАКС", м. Харків 	
про 	стягнення 203344,00 грн. 	

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ГОЛДСНАБ", м. Запоріжжя звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "ІМЕКС МАКС", м. Харків, в якій просить суд стягнути з відповідача 165000,00 грн основного боргу, 24750,00 грн штрафу, 10665,43 грн інфляційних та 2929,32 грн - 3% річних за договором поставки № 30/09/01-1 від 30 вересня 2025 року. Просить покласти на відповідача витрати зі сплати судового збору та витрати на правничу допомогу.
Рішенням господарського суду Харківської області від 16 липня 2026 року позов задоволено повністю; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІМЕКС МАКС" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГОЛДСНАБ" 165000,00 грн основного боргу, 24750,00 грн штрафу, 10665,43 грн інфляційних, 2929,32 грн 3% річних та 3328,00 грн судового збору.
21 липня 2025 року через систему "Електронний суд", Товариством з обмеженою відповідальністю "ГОЛДСНАБ", подано заяву (вхідний № 17810) про відшкодування судових витрат на правничу допомогу, відповідно до якої представник позивач просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІМЕКС МАКС" 30000,00 грн витрат на правничу допомогу.
Розглянувши матеріали справи та заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ГОЛДСНАБ" про відшкодування витрат на правничу допомогу, судом встановлено наступне.
Згідно частини 2 статті 126 Кодексу, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 2 статті 126 Кодексу). У частині 3 статті 126 цього Кодексу передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Як вбачається з матеріалів справи 20 січня 2026 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Монополія" в особі директора Рогозіна Олексія Вікторовича (виконавцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ГОЛДСНАБ" (клієнтом) укладено договір про надання послуг.
Відповідно до пункту 1.1. договору у порядку та на умовах, визначених цим договором, виконавець зобов`язується своїми засобами, за рахунок клієнта, надати юридичні послуги.
Згідно пункту 2.1. ціна договору складає 30000,00 грн без ПДВ, згідно яких: 5000,00 грн - супровід клієнта та правнича допомога на досудовій стадії, 25000,00 грн - супровід та надання правничої допомоги на стадії судового розгляду.
Відповідно до пункту 2.2. договору оплата проводиться в безготівковому порядку на розрахунковий рахунок виконавця після надання послуг протягом 5 робочих днів на підставі підписаного сторонами Акту прийому - передачі робіт (послуг) за умови надходження бюджетного фінансування відповідних видатків. Розрахунки за надані послуги здійснюються на підставі статтей 48,49 Бюджетного кодексу України у разі наявності та в межах відповідних бюджетних асигнувань. У випадку затримки бюджетного фінансування замовник зобов`язується сплатити за надані послуги впродовж 7 банківських дні з дати отримання бюджетних коштів на ці цілі.
Згідно підпункту 3.3.1. пункту 3.3. договору замовник зобов`язується своєчасно та в повному обсязі здійснити оплату за надані послуги.
Відповідно до пункту 4.1. договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2026 року, але у будь-якому випадку до повного виконання предмету договору.
Згідно акту приймання - передачі наданих послуг №1 від 08 червня 2026 року за договором про надання правничої допомоги від 20 січня 2026 року адвокат надав, а клієнт прийняв юридичні послуги (правничу допомогу) вартістю 5000,00 грн.
Відповідно до акту приймання - передачі наданих послуг №2 від 17 липня 2026 року за договором про надання правничої допомоги від 20 січня 2026 року адвокат надав, а клієнт прийняв юридичні послуги (правничу допомогу) вартістю 25000,00 грн.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано до суду: рахунок на оплату від 26 березня 2026 року, рахунок на оплату від 17 липня 2026 року, платіжну інструкцію № 278 від 30 березня 2026 року та платіжну інструкцію № 676 від 21 липня 2026 року.
Досліджуючи надані позивачем докази на підтвердження витрат на правничу допомогу, суд доходить висновку, що наданих доказів достатньо для встановлення факту надання адвокатом правничої допомоги позивачу у даній справі.
Враховуючи зазначене, суд вважає, що витрати позивача на правничу допомогу підлягають розподілу.
Згідно частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
У разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
Так, відповідачем заявлено клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.
Вирішуючи питання про стягнення вказаних витрат, суд враховує те, що нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі №910/12876/19 викладено правовий висновок про те, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат). У справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) вказано, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268). Тому при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час.
Аналогічний висновок міститься в додатковій постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30 січня 2025 року у справі №923/69/22.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене у частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, згідно приписів якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Разом із тим, у частині 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Разом з цим, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України). Така правова позиція викладена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 05 листопада 2019 року у справі № 908/2348/18.
Отже, для встановлення розумного розміру наданих послуг адвоката слід надати належну правову оцінку договору у сукупності з іншими доказами, складністю справи та виконання адвокатом робіт (наданих послуг), витраченим часом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та виконання робіт, ціною позову та (або) значення справи. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірність у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Так, проаналізувавши подані представником позивача докази на понесення витрат на правничу допомогу в сумі 25000,00 грн, суд встановив, що матеріали справи не містять великої кількості документів, на підготовку і дослідження яких необхідно було витрачати значний час. За своїм правовим характером спір не є складним і не вимагає опрацювання великого обсягу нормативних актів. У таких спорах, за відсутності суперечок щодо факту поставки товару, спірні правовідносини є типовими, а судова практика сталою.
Отже, беручи до уваги предмет спору, кількість документів, що знаходиться у матеріалах справи, складність цієї справи, поведінку сторін, зміст та об`єм наданих адвокатом пояснень, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності, принципу співмірності та розумності судових витрат, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої фактичності та неминучості) та розумності їх розміру, пропорційності до предмета спору та обсягу наданих послуг, враховуючи, що для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, господарський суд дійшов висновку про наявність законних підстав для часткового задоволення заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу.
Відтак, дійшов висновку, що витрати позивача на правничу допомогу підлягають відшкодуванню відповідачем частково в сумі 20000,00 грн. У відшкодуванні решти заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу - слід відмовити.
На підставі викладеного та керуючись статтями 123, 126, 129, 232-236, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд 

УХВАЛИВ:

Заяву (вхідний №17810 від 21 липня 2026 року) Товариства з обмеженою відповідальністю "ГОЛДСНАБ" про відшкодування витрат на правничу допомогу задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІМЕКС МАКС" (61072, м. Харків, пр. Науки, буд. 54, код ЄДРПОУ 42831345) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГОЛДСНАБ" (69083, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Музична, 2, рахунок НОМЕР_1 в АТ "УКРСИББАНК", код ЄДРПОУ 41016389) 20000,00 грн витрат на правничу допомогу.
Видати наказ після набрання додатковим рішенням законної сили.
В решті заяви відмовити.
Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Додаткове рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Повне додаткове рішення складено 21.07.2026. 

Суддя 	 	П.В. Хотенець