П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2026 року місто Київ
справа № 757/32312/25
провадження № 22-ц/824/3785/2026 

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., 

розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Шевчуком Олексієм Анатолійовичем,
на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 12 серпня 2025 року, постановлену у складі судді Гуртової Т. І, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту наявності причинно - наслідкового зв`язку між застосуванням персональних спеціальних економічних та інших санкцій до ОСОБА_1 та об`єктивною неможливістю батьків забезпечувати фінансування потреб дітей та факту порушення прав малолітніх та неповнолітніх дітей заявниці внаслідок застосування щодо ОСОБА_1 санкцій. 
В обґрунтування заяви зазначала, що 19 січня 2025 року рішенням РНБО введеним в дію Указом Президента № 38/2025, проти заявниці було запроваджено санкції, зокрема і блокування активів (заборонено будь - які операції з банківськими рахунками, блокування доступу до коштів на цих рахунках, відмова мобільного оператора надавати послуги тощо).
Маючи на утриманні чотирьох дітей та будучи єдиним годувальником у сім`ї, оскільки чоловік ОСОБА_2 повернувся з фронту з погіршенням здоров`я, введення санкцій проти ОСОБА_1 терміном на десять років ставить її малолітніх та неповнолітніх дітей у становище, де матір позбавлена такими рішенням держави забезпечити їхні потреби. Крім того, 24 січня 2025 року у зв`язку із введеними санкціями ОСОБА_1 втратила роботу. 
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 12 серпня 2025 року заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Апарат Ради національної безпеки і оборони України про встановлення факту, що має юридичне значення - визнано неподаною та повернуто заявнику.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Шевчук О.А. 20 жовтня 2025 року подав апеляційну скаргу засобами поштового зв`язку, в якій просив оскаржувану ухвалу скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що висновки суду першої інстанції про повернення заяви у зв`язку з підписанням її способом факсиміле є помилковими та порушують принцип пропорційності та доступу особи до правосуддя. Вважаючи, що такий спосіб підпису заяви викликає сумнів, процесуально правильно було б надати особі, яка подала заяву час на усунення недоліків, а вже потім за результатами дії чи бездіяльності цієї особи приймати рішення про повернення заяви. Натомість суд кваліфікував недолік заяви, як такий, що не підлягає усуненню та повернув цю заяву, що порушує норми процесуального права.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 травня 2026 року відкрито апеляційне провадження у справі.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 31 липня 2026 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.
Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що з тексту заяви вбачається, що вона подана адвокатом Шевчуком О. А. в інтересах позивача ОСОБА_1 , однак така заява у паперовій формі та її копія містить відбиток факсиміле підпису представника заявника, а не власноручний його підпис.
Таким чином, оскільки факсиміле по своїй суті є копією графічного зображення підпису відповідної особи, тому суд вважав, що вказана заява у паперовій формі не містить власноручний підпис представника заявника, а наявне відтворення зображення його підпису за допомогою факсиміле не може бути доказом волевиявлення особи на підписання вказаної заяви.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах (ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). 
Згідно з ч. 1, 3 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
За змістом ч. 2 ст. 175 ЦПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.
Відповідно до абзацу 2 ч. 8 ст. 43 ЦПК України, якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в паперовій формі, такі документи скріплюються власноручним підписом учасника справи (його представника).
Як убачається з матеріалів справи, заява про встановлення юридичних фактів подана до суду першої інстанції від імені ОСОБА_1 адвокатом Шевчуком О.А., який діє на підставі ордеру про надання правничої допомоги.
Як установив суд першої інстанції, така заява подана у паперовій формі містить відбиток факсиміле підпису представника заявника, а не власноручний його підпис.
Факсиміле з латині «facsimile» - зробити подібне. Так, фактично це печатка, кліше, що відтворює власноручний підпис, аналог останнього.
У свою чергу, підпис це графічне накреслення, що позначає виконавця підпису та наноситься ним із метою посвідчення. Як почерковий об`єкт підпис має характерні риси. Зокрема, це посвідчувальний знак обов`язково певної особи; виконується нею власноруч у вигляді графічного креслення; наноситься на документ із метою посвідчення різних фактів та подій.
Отже, факсиміле це печатка, за допомогою якої відтворюється підпис, який є копією підпису певної особи, проте не вважається підписом здійсненим власноручно особою. 
В цій справі подана заява про встановлення юридичного факту, що розглядається за правилами окремого провадження, проте вимоги щодо форми, змісту та наслідків їх недотримання регулюється нормами статей ЦПК України, які застосовуються до позовної заяви.
Звернення до суду передбачає, зокрема надання суду належних доказів дійсної волі учасника справи на уповноваження певної особи на представництво та відображенні такої волі у проставленому на заяві власноручному підписі. Зазначене дає змогу суду виключити будь-які сумніви стосовно справжності та чинності такого волевиявлення на звернення до суду з відповідною заявою. 
Так заява про встановлення юридичного факту подана адвокатом Шевчуком О.А. на підставі ордеру, що є належним доказом на представництво інтересів заявника ОСОБА_1 , проте така підписана способом факсиміле, що згідно правових позицій Верховного Суду не передбачено нормами процесуального закону.
Отже, позовна заява, яка підписана за допомогою технічних засобів або факсиміле, у розумінні ЦПК України є такою, що не підписана уповноваженою особою заявника, оскільки не виражає особисту волю особи, яка здійснила такий підпис, про намір захисту порушених прав, що є підставою для застосування відповідних наслідків (повернення заяви). Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Верховний Суд від 5 червня 2018 року у справі № 826/811/17 та від 26 червня 2019 року у справі № 620/3858/18, в яких Верховний Суд дійшов висновку, що надіслані на адресу суду процесуальні документи, які підписані з використанням факсиміле, не можуть вважатися такими, що підписані відповідним заявником.
Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 207 ЦПК України використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронно-цифрового підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Водночас, нормами ЦПК України не передбачено випадків, коли допускається подання позовних заяв із факсимільним підписом, як і не передбачено інших способів звернення до суду, окрім особистого звернення заявника та підписання заяви уповноваженою особою, а тому подання відповідних заяв з використанням факсимільного відтворення підпису певної особи, який є фактично штампом із зображенням певного підпису фізичної особи, не відповідає вимогам ЦПК України та не може бути доказом волевиявлення певної особи на підписання документа.
До таких висновків дійшов Верховний суд у постанові від 31 січня 2025 року у справі №320/42973/23 та така позиція узгоджується зі змістом постанови Верховного Суду від 14 травня 2026 року у справі № 320/42687/23.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про повернення заяви у зв'язку з тим, що така не підписана особою, яка її подала.
Доводи апеляційної скарги в тій частині, що суд першої інстанції, виявивши недолік, мав би залишити заяву без руху, надавши заявнику або її представникові час для усунення недоліків, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки нормами ЦПК, зокрема п.1 ч.4 ст.185 ЦПК України, передбачено саме повернення заяви у разі, якщо така не підписана.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Шевчуком Олексієм Анатолійовичем, залишити без задоволення.
Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 12 серпня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня ухвалення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус