ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 липня 2026 р.	Справа № 440/7438/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Фоміної Л.О.,
Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М. ,
за участю секретаря судового засідання Колодкіної Н.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 01.06.2026, головуючий суддя І інстанції: О.О. Кукоба, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, по справі № 440/7438/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України   
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
21.05.2026 ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач, апелянт) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду із заявою, в якій просив:
- встановити судовий контроль за виконанням рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2025 року по справі № 440/7438/25 адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України подати звіт про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2025 року по справі № 440/7438/25;
- у разі неподання звіту або встановлення факту невиконання рішення суду - вирішити питання про накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень відповідно до статті 382 КАС України.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 01.06.2026 у задоволенні заяви адвоката Єрьоміної Вікторії Анатоліївни про встановлення судового контролю за виконанням рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.12.2025 у справі № 440/7438/25 відмовлено.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 01 червня 2026 року по справі № 440/7438/25, зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України подати до Полтавського окружного адміністративного суду повний звіт про виконання судового рішення від 23 грудня 2025 року по справі № 440/7438/25 із наданням детальних розрахунків та підтверджуючих документів.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що Полтавський окружний адміністративний суд не перевірив, чи дійсно під час перерахунку були враховані всі складові грошового забезпечення, не дослідив наданий заявником розрахунок та без належного мотивування погодився із твердженнями відповідача про повне виконання рішення. Фактично висновок суду про виконання рішення ґрунтується виключно на самому факті проведення відповідачем перерахунку, тоді як здійснення певного перерахунку та виплата певної суми коштів саме по собі не свідчить про повне та належне виконання рішення суду. Зміна відповідачем відсоткового значення премії при здійсненні перерахунку свідчить про зміну механізму виконання судового рішення, що призводить до зменшення належних до виплати сум, а отже - до фактичного невиконання рішення суду в повному обсязі.
Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що доводи позивача щодо зменшення відсоткового розміру премії не входили до предмету розгляду справи. Предметом перевірки під час розгляду заяви про встановлення судового контролю було не визначення нового розміру премії або вирішення нового спору між сторонами, а встановлення того, чи виконано рішення суду в повному обсязі та у спосіб, визначений його резолютивною частиною.
Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Учасники справи про дату, час та місце розгляду повідомлені належним чином.
Від представника позивача надійшла заява, в якій вона просить розглянути справу без її участі та без участі позивача.
Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, дійшла таких висновків.
Судом встановлено, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23.12.2025 у цій справі позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 за період з 17.03.2022 по 19.05.2023 грошового забезпечення, визначивши його розмір з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 (за період з 17.03.2022 по 31.12.2022), встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 (за період з 01.01.2023 по 19.05.2023) на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", з урахуванням раніше сплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 17.03.2022 по 19.05.2023 з урахуванням усіх його складових, визначивши їх розмір виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 (за період з 17.03.2022 по 31.12.2022), встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 (за період з 01.01.2023 по 19.05.2023), на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", з урахуванням раніше сплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Рішення суду набрало законної сили 23.01.2026.
На виконання вищезазначеного рішення суду відповідачем було проведено перерахунок, що підтверджується Перерахунком грошового забезпечення ОСОБА_1 – рішення суду № 440/7438/25 від 23.12.2025 за період 17.03.2022 – 19.05.2023, та виплачено позивачу 3586,20 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 1309 від 06.02.2026.
Не погоджуючись із проведеним відповідачем перерахунком та вважаючи, що відповідач не виконав рішення суду в повному обсязі та належним чином, позивач звернувся до суду із заявою про встановлення судового контролю.
Відмовляючи в задоволенні заяви суд першої інстанції виходив з того, що питання визначення конкретних розмірів складових грошового забезпечення (зокрема, надбавки за особливості проходження служби та премії) суд не розглядав, оскільки в цій частині спору між сторонами не було. А тому посилання представника позивача, що на виконання рішення суду у справі № 440/7438/25 відповідач безпідставно зменшив розмір премії свідчать про виникнення між сторонами нового спору, оскільки визначення конкретного відсоткового розміру премії не входило до предмета доказування у цій справі та у рішенні суду від 23.12.2025 не визначалось. За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.12.2025 у справі № 440/7438/25 виконане Військовою частиною НОМЕР_1 у спосіб, визначений судом у резолютивній частині рішення, а тому підстав для встановлення судового контролю немає.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду з огляду на таке.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Положеннями частини 4 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII встановлено, що невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.
Відповідно до частин 2, 3 статті 14 КАС України судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Колегія суддів зауважує, що судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок, тобто особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.
Конституційний Суд України, розглядаючи справу № 1-7/2013, у рішенні від 26.06.2013 зазначив, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).
Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України» від 07 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia» від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).
Згідно з частиною 1 статті 372 КАС України у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Так само на відповідних суб`єктів владних повноважень можуть бути покладені обов`язки щодо забезпечення виконання рішення.
За змістом частини 2 статті 381-1 КАС України суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому статтями 287, 382-382-3 і 383 цього Кодексу.
Конституційний Суд України у рішенні від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).
Відповідно до частини 1 статті 382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Згідно з частинами 1, 2 статті 382-1 КАС України суд розглядає заяву про зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення (крім заяви, передбаченої частиною п`ятою статті 382 цього Кодексу) протягом десяти днів з дня її надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням заявника - у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду, не перешкоджає судовому розгляду.
За наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
З аналізу зазначених норм законодавства вбачається, що стаття 382 КАС України надає право суду, який ухвалив відповідне судове рішення, з метою забезпечення його належного виконання, застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати до суду звіт про виконання такого судового рішення у строк, встановлений судом, розгляду поданого звіту про виконання судового рішення, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.
Для застосування наведених процесуальних заходів повинні існувати відповідні правові підстави. Зокрема, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати до суду звіт про виконання судового рішення у порядку статті 382 КАС України може слугувати наявність у суду об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю судове рішення залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.
Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 27.02.2020 у справі № 0640/3719/18, від 11.06.2020 у справі № 640/13988/19.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 у справі № 806/2143/15 зазначив, що застосування статті 382 КАС України має на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставою її застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи - позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не перевірив, чи дійсно під час перерахунку були враховані всі складові грошового забезпечення, не дослідив наданий заявником розрахунок та без належного мотивування погодився із твердженнями відповідача про повне виконання рішення.
Колегія суддів вважає такі доводи обґрунтованими з огляду на таке.
З наданого апелянтом Перерахунку грошового забезпечення ОСОБА_1 – рішення суду № 440/7438/25 від 23.12.2025 за період 17.03.2022 – 19.05.2023 вбачається, що до перерахунку розмір премії, який виплачувався позивачу, становив 290 % у період з квітня 2022 року до липня 2022 року, 293% у період з серпня 2022 року до лютого 2023 року та 550% у період з березня 2023 року до травня 2023 року.
Водночас при проведенні перерахунку грошового забезпечення позивача на виконання рішення суду відповідач застосував мені відсоткові розміри премії, а саме: 160% відсотків у період з квітня 2022 року до лютого 2023 року та 280% у період березня 2023 року до травня 2023 року.
Із вищезазначеного вбачається, що відповідачем без жодної аргументації зменшено під час проведення перерахунку грошового забезпечення розміри премії, які під час перебування на службі позивача були встановлені в інших розмірах, що призвело до виплати грошового забезпечення після проведеного перерахунку грошового забезпечення на виконання рішення суду не в повному обсязі.
Вказане свідчить про те, що висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для встановлення судового контролю є передчасними та не достатньо обґрунтованими, адже таким чином нівелюється сама суть та завдання судового контролю, оскільки звертаючись до суду першої інстанції із заявою про встановлення судового контролю, позивач наводив доводи та аргументи, що вказують на невиконання відповідачем рішення суду, що набрало законної сили.
Колегія суддів зауважує, що резолютивна частина рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.12.2025 передбачає зобов`язання відповідача провести перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 17.03.2022 по 19.03.2025 з урахуванням усіх його складових, до яких, в силу норм законодавства, серед іншого, належить і премія. 
Отже, наявний в матеріалах справи Перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 – рішення суду № 440/7438/25 від 23.12.2025 за період 17.03.2022 – 19.05.2023 з різницею до виплати у розмірі 3555,93 грн явно свідчать про те, що відповідач провів такий перерахунок за помилковим алгоритмом, що призвело до нарахування суми грошового забезпечення вочевидь меншому розмірі, що є підставою для перевірки правильності виконання зобов`язань.
Крім того, підстави для зміни відсотку премії, яка була встановлена та виплачувалась позивачу під час проходження служби у спірний період за відповідними наказами Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, відсутні.
Колегії суддів зазначає, що належної оцінки вищевказаним обставинам при винесенні оскаржуваної ухвали про відмову у задоволенні заяви про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення судом першої інстанції не надано.
Суд першої інстанції не встановив обставин, необхідних для вирішення заяви позивача, зокрема, чи проведений перерахунок грошового забезпечення зі збереженням відсотків премії встановлених позивачу за час проходження служби та чи призвів проведений перерахунок до повного виконання судового рішення у цій справі.
З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що Полтавський окружний адміністративний суд дійшов передчасного висновку щодо відсутності підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у цій справі.
За змістом частини 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Отже, саме суд, який ухвалив судове рішення, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень подати звіт.
З огляду на зазначене, колегія суддів зазначає, що вирішення питання про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України подати звіт про виконання судового рішення у розумінні ст. 382 КАС України віднесено до компетенції суду першої інстанції, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, яким у цьому випадку є Полтавський окружний адміністративний суд.
За змістом ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до ст. 320 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, є підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
З огляду на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для вирішення питання про встановлення судового контролю, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 229, 242, 294, 308, 311, 312, 313, 320, 321, 325, 328, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 01 червня 2026 року по справі № 440/7438/25 скасувати.
Адміністративну справу № 440/7438/25 направити до Полтавського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		Л.О. Фоміна	
Судді	   	В.В. Катунов   І.М. Ральченко   	

Повний текст постанови виготовлено 20.07.2026.