ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2026 року | справа № 380/14420/26

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Грень Н.М., розглянувши в письмовому провадженні, у м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , члена ВГО "Журналісти проти корупції" до Глинянської міської ради про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,
у с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до Глинянської міської ради, в якій просить
- визнати дії Глинянської міської ради Львівського району Львівської області, незаконними та протиправними, щодо ненадання відповіді на запит № ВСП001/26/05/26 від 26.05.2026 року.
- зобов`язати Глинянську міську раду належним чином розглянути згаданий запит та надати журналісту ВГО «Журналісти проти корупції» ОСОБА_1 повну, точну та достовірну інформацію на Запит № ВСП001/26/05/26 від 26.05.2026. 
Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що 26 травня 2026 року о 09:02 год на електронну адресу відповідача (mrhlyniany@gmail.com) надіслав запит на отримання копій документів щодо виконання рішення міської ради № 4476 від 02 травня 2025 року по об`єкту «Капітальний ремонт об`єктів благоустрою парку «Алея Слави» по вул. Св. Миколая в м. Глиняни Львівського району Львівської області» на суму 1 499 120 грн, зокрема: копії договору з підрядною організацією, копій локального та зведеного кошторисів, акта виконаних робіт і платіжного документа щодо перерахунку коштів підряднику. Позивач вказує, що у встановлений законом п`ятиденний строк запитуваної інформації не отримав, у зв`язку з чим скеровував повторний та третій запити від 20 червня 2026 року та 29 червня 2026 року відповідно. Враховуючи вищенаведене, просить позов задовольнити.
Ухвалою судді від 17.07.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
На адресу суду від відповідача надійшли додаткові пояснення на позовну заяву (вх.70403 від 10.08.2026 та вх.№72780 від 17.08.2026). В обґрунтування вказує, що запит позивача від 26 травня 2026 року № ВСП001/26/05/26 був належним чином розглянутий у встановлений строк та 01 червня 2026 року о 15:30 год через автоматизовану систему електронного документообігу «Мегаполіс» на електронну пошту позивача направлено відповідь № 897/05-31 із долученням 10 цифрових копій сторінок документів. У цьому листі міська рада роз`яснила, що загальний обсяг запитуваних документів становить 46 аркушів цифрових копій шляхом сканування, тому на підставі частини другої статті 21 Закону України «Про доступ до публічної інформації», постанови Кабінету Міністрів України від 13 липня 2011 року № 740 та розпорядження міського голови від 06 червня 2022 року № 83, позивачу виставлено рахунок для відшкодування витрат на сканування решти 36 аркушів у сумі 153 грн 18 коп. (із розрахунку 0,1% прожиткового мінімуму для працездатних осіб за одну сторінку, тобто 3,33 грн за аркуш). Відповідач стверджує, що повторні запити позивача не є предметом спору у даній справі, використання системи «Мегаполіс» є загальноприйнятим для органів влади та не вимагає від отримувача наявності власного ЕЦП, а запитувана інформація не містить суспільного інтересу, оскільки ціна договору є нижчою від погодженої суми кошторису, а залишок коштів збережено у місцевому бюджеті. Відтак, просить відмовити у задоволенні позову.
Від позивача до суду надійшла відповідь на додаткові пояснення (вх.№ 70460 від 10.08.2026), у якій вказує, що він не є зареєстрованим користувачем системи електронного документообігу «Мегаполіс» (megapolis@loda.gov.ua) і не має електронного цифрового підпису, тому надсилання розпорядником кореспонденції з невідомої електронної адреси покладає ризик неналежного сповіщення саме на орган влади. Окремо позивач акцентує увагу суду на тому, що запитувані матеріали стосуються використання бюджетних коштів громади на значну суму, а виявлена невідповідність між погодженою сумою кошторису (1 499 120 грн) та ціною укладеного договору підряду (954 624 грн) становить беззаперечний суспільний інтерес, що в силу положень частини четвертої статті 21 Закону України «Про доступ до публічної інформації» виключає право розпорядника вимагати сплату коштів за копіювання чи сканування матеріалів.
Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
Рішенням сорок восьмої сесії восьмого скликання Глинянської міської ради Львівського району Львівської області № 4476 від 02 травня 2025 року було погоджено проєктно-кошторисну документацію по об`єкту: «Капітальний ремонт об`єктів благоустрою парку «Алея Слави» по вул. Св. Миколая в м. Глиняни Львівського району Львівської області» на загальну суму 1 499 120 грн.
03 листопада 2025 року між Глинянською міською радою (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія «Підкова» (підрядник) укладено договір підряду № 11/25, відповідно до пункту 1.1 якого підрядник зобов`язався виконати роботи по об`єкту «Капітальний ремонт об`єктів благоустрою парку «Алея Слави» по вул. Св. Миколая в м. Глиняни Львівського району Львівської області», а пунктом 3.1 визначено тверду договірну ціну в розмірі 954 624,00 грн, у тому числі єдиний податок 5% - 47 731,00 грн.
26 травня 2026 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із запитом на отримання публічної інформації № ВСП001/26/05/26, у якому просив надати копію зазначеного договору, локального та зведеного кошторисів, актів виконаних робіт та платіжних документів про перерахунок бюджетних коштів підряднику.
Листом від 01 червня 2026 року № 897/05-31 за підписом першого заступника міського голови Леськіва А.В., надісланим через систему документообігу на електронну пошту позивача, міська рада повідомила запитувача, що запитуваний масив становить 46 аркушів, безоплатно надано 10 сторінок, а для отримання повної інформації запропоновано здійснити оплату фактичних витрат на сканування у розмірі 153 грн 18 коп. за вказаними банківськими реквізитами та надати копію платіжного документа. Не отримавши оплати, відповідач запитувану інформацію у повному обсязі не надав.
Вважаючи протиправною такі дії відповідачів, позивач звернувся до суду з цим позовом.
При вирішенні спору суд керувався таким.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Право кожного вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб гарантоване статтею 34 Конституції України.
Частиною 1 ст. 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" (далі-Закон №2939 ): публічна інформація-це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону №2939 право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.
Статтею 5 Закону №2939 передбачено, що доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію. 
Відповідно до ч.5 ст. 6 Закону №2939 не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно.
Згідно із ст. 12 Закону №2939 суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.
Частиною 1 ст. 13 цього ж Закону передбачено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.
За змістом ч. 1 ст.19 Закону № 2939: запит на інформацію-це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
Згідно з ч.ч.4-5 ст. 19 Закону №2939: письмовий запит подається в довільній формі, яка має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.
Частина 1 ст.20 Закону №2939 передбачає, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Відповідно до частин першої-третьої статті 21 Закону України «Про доступ до публічної інформації» інформація на запит надається безкоштовно; у разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк.
Водночас частиною четвертою статті 21 Закону України «Про доступ до публічної інформації» встановлено обов`язкову гарантію: при наданні особі інформації про неї та інформації, що становить суспільний інтерес, плата за копіювання та друк не стягується.
Згідно з частиною другою статті 29 Закону України «Про інформацію» предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка, зокрема, свідчить про стан довкілля, якість харчових продуктів і предметів побуту, аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують безпеці громадян; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.
Аналізуючи зміст наведених правових норм, суд зазначає, що інформація про використання, розпорядження та рух коштів місцевого самоврядування, цільове призначення бюджетних асигнувань, укладення договорів підряду на об`єктах благоустрою та акти фактичного виконання робіт за своєю правовою суттю мають презумпцію відкритості та суспільної значимості, оскільки безпосередньо стосуються фінансової основи життєдіяльності територіальної громади і контролю за ефективністю використання спільних публічних ресурсів.
Суд враховує висновки Верховного Суду щодо застосування зазначених норм права. 
Зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 9901/510/18, а також постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 814/2301/17, від 19 вересня 2019 року у справі № 815/3094/17 та від 21 жовтня 2020 року у справі № 380/2026/20 сформовано єдину правову позицію, згідно з якою документи, що фіксують витрачання публічних фінансів (договори, кошториси, довідки про вартість виконаних будівельних робіт форми КБ-3, акти форми КБ-2в та платіжні доручення), беззаперечно відносяться до категорії інформації, що становить суспільний інтерес.
Верховний Суд неодноразово підкреслював, що встановлена законодавцем у частині четвертій статті 21 Закону України «Про доступ до публічної інформації» пільга є безумовною, а отже розпорядник інформації позбавлений права встановлювати обов`язок компенсації фактичних витрат на копіювання, сканування чи друк таких документів та ставити в залежність надання відповіді від здійснення запитувачем попередньої оплати.
Оцінюючи аргументи відповідача про те, що економія коштів при укладенні договору позбавляє інформацію статусу суспільно необхідної, суд зазначає, що саме зіставлення, перевірка та громадський моніторинг погоджених сесією сум і фактично укладених договорів є прямою реалізацією функції контролю громадськості за прозорістю органу публічної влади. Сам факт того, що об`єкт фінансується за рахунок коштів платників податків, вже наділяє всю проєктну та фінансову документацію суспільним інтересом.
Таким чином, вимога відповідача, оформлена листом від 01 червня 2026 року № 897/05-31, щодо необхідності сплати позивачем 153 грн 18 коп. за отримання цифрових копій документів шляхом сканування є протиправною та прямо суперечить положенням частини четвертої статті 21 Закону України «Про доступ до публічної інформації». 
Оскільки розпорядник фактично зупинив надання запитуваної інформації та не надав копії відповідних документів через відсутність платіжного документа, суд констатує порушення права позивача на своєчасне, повне та безоплатне отримання публічної інформації.
Відповідно до ч.1 ст. 23 Закону №2939 рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.
Частиною 2 ст. 23 Закону №2939 визначено, що запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації.
Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 22 Закону №2939: розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.
З аналізу норм Закону №2939 видно, що відповідач є розпорядником інформації, яка відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях, що отримана або створена в процесі здійснення ним своїх повноважень і зобов`язаний надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію на запит позивича.
Отже, розпорядник публічної інформації може надати тільки ту інформацію, якою володіє (яка уже відображена/зафіксована на носіях інформації (паперових, цифрових, аналогових). Для надання відповіді на запит розпорядник не зобов`язаний створювати нову інформацію (як-от аналізувати, систематизувати наявні у нього факти, дані про будь-що чи будь-кого для того, щоб отримати потрібний запитувачу результат). Тому якщо відповідач не володіє запитуваною інформацією, він не зобов`язаний її створювати. Водночас відповідач як розпорядник публічної інформації повинен надати максимально вичерпну інформацію на запит в тому обсязі, який допустимий з урахуванням обмежень, визначених частиною другою статті 6 Закону № 2939-VI. 
Таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 01.04.2020 у справі №805/4044/17-а.
За змістом норм Закону №2339, об`єктом запиту на інформацію, як і відповіді на інформацію є власне інформація, тому відповідно до ч.2 ст.23 Закону №2939 запитувач має право оскаржити, зокрема, надання інформації.
З метою ефективного захисту порушених прав позивача суд вважає за необхідне визнати протиправними дії відповідача щодо ненадання запитуваної інформації та зобов`язати Глинянську міську раду належним чином розглянути запит від 26 травня 2026 року № ВСП001/26/05/26 і надати повну інформацію та запитувані копії документів безкоштовно.
Ухвалюючи дане судове рішення, суд також керується статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Як зазначено в пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України", суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно з вимогами частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Закону.
Відповідно до вимог частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що встановлених судом обставин достатньо для ухвалення рішення у цій справі про задоволення позову.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відтак за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір, сплачений ним при зверненні до суду з цим позовом.
Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 132, 159, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 
у х в а л и в :
1.Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Глинянської міської ради (80720, Львівська обл., Львівський р-н., м. Глиняни, вул. Шевченка 38, ЄДРПОУ 04374430) про визнання протиправними дії- задовольнити повністю.
2. Визнати протиправними дії Глинянської міської ради Львівського району Львівської області щодо ненадання ОСОБА_1 інформації та копій документів на запит на публічну інформацію від 26 травня 2026 року № ВСП001/26/05/26.
3. Зобов`язати Глинянську міську раду Львівського району Львівської області належним чином розглянути запит ОСОБА_1 від 26 травня 2026 року № ВСП001/26/05/26 та надати повну, точну і достовірну інформацію із наданням копій запитуваних документів безкоштовно як інформації, що становить суспільний інтерес.
4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Глинянської міської ради Львівського району Львівської області (код ЄДРПОУ 04374430) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 331 (одна тисяча триста тридцять одна) гривня 50 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя | Грень Наталія Михайлівна